136 



emot ansichte hwad han nu i andanom wördar. Lyckelig min princeps^ 

 som i des lifstjd får äta Dattlar af den palm, han sielf planterat, och 

 med hwilckets grenar han redan zirat sitt hufwud och sin hand; än lyc- 

 keligare det land som kan skryta af en sådan afwel. Stadna eij i lop- 

 pet och tröttna eij wijd att ständigt och sträfwande hedra menniskio- 

 slächtet; Oportet imperatorem stantem mori eller hur heter det. 



Wår goda Woltemat^ råkade här ut för Wargen — tin^ som lapp 

 hårt med det lamhet. Jag beklagar den förra så länge, men kan eij 

 underlåta att önska wettenskapen lycka till att hafwa fallit i den senares 

 händer. Jag har i min lilla kretz bidragit så mycket der till iag kun- 

 nat, eij utur acht låtandes att, då princips ropar, swara: här är din 

 tienare 



Hårleman. 



Linn. Soc, Vol. VI: 266-267. 



' Henri Missa, se Afd. I: D. 3, s. 103, not 2. 



^ Henrik Julius Woltemat, se Afd. I: D. 4, s. 49, not 7. 



^ Pehr Wilhelm Wargentin. se Afd. I: D. 2, s. 135. not 1. 



1535. 



Stockh: d. 9 MaiJ 1748. 



Fåglarne och de omrörde andre diuren hade alla rätt ända till 

 dwärgen, men den som med mera.insigt hade orätt war princeps, då 

 han kunde föreställa sig ett ögnebleck, att han skulle blifwa stiufbarn, 

 då iag för ingen annan orsak fattadt mitt beslut än för att öka antahlet 

 af de rätta Christne, de nämbl. som skola älska deras fädernesland, be- 

 främja dess uppkomst samt wörda des prydnad, den aller oförlikneliga 

 principem Linnaeum. Jag ber på det högsta en sådan tancka må änd- 

 ras med aldra första, eller bered han sig på en läxa, hwars make eij 

 en kommit utur den förnuftiga och wärda Frökens* mun, hon som al- 

 tjd så högt skattat principis egenskaper, som förstår sig på förlienst och 

 är ej mindre des tienarinna, än iag af alt hierta och håg är des 



trogne tienare 



Hårleman. 

 Hans Kongl. höghet förwäntar sig af herrarne, det de eij på något 

 sätt i wärlden utom accademien bemöda sig med des emottagande eller 



