130 



gifwa aoledning til wijdrigbet. odi att eij lämbna lafUmnoin rum. Det 

 tillkomnMr 06s tom öme fSder för de barnen, w«Clen«k«perne nSmbl 

 Kom oss anförtrodde åro, att tillse, det de först kunna gå stadigt, innan 

 wq böra willia, att de skola dantza på lijna. Sannerligen brjrta wi icke 

 rjpgtu af dem, om wij tillstädia, att de för tidigt göra så stora språng. 

 POr Ofrigit, hwart skulle det wthl taga wigen, oro en Klingenstiema, 

 en Solander', en Strömmer och flere, som hafwa tillåpp, skulle hwar- 

 dera för sig willia skillja deras åhörare ifrån hopen, och sättia dem i 

 uniforroe och harnäsk, det blefwe Status in Statu öfwer alt, det stannade 

 eg i det menlösa; det lycktades eij utan äfwentyr i synnerhet under en 

 sådan jiisning, som nu gud båttre det allmenna plågas af. Uti alla 

 samfimd, ja uti de aldra tryggaste och de måst såkra, är ingen ting 

 farligare ån att såttia sig för ett wist antalil med alt för stort prång 

 och att uti en polismodie willja införa en lydna, som eij sträcker sig 

 låDgre ån emot en enda. Ens egen lilla kärlek är kittlad der af, men 

 det allmänna, då det försigtigt skötes, bör sådant eij tillstädia. emedan 

 det aiUan lycktas utan des förfång. Conquerenter äro artige uti histo- 

 rien^ men under deras äflande lider menniskiosläcktet. Des utan äro wi 

 Swånske ett alfwarsamt ocli trögt folckslag, wij kunna eij såsom andra 

 förena det angenema och nöijsamma med det alfwarsama och nyttiga, 

 ty göra wi bäst att wij ej göra wåld uppå wAra sinnen och uppå wår 

 natur, och lät oss wijsa alfwarsamma saker uti den drägt och med de 

 åtbörder dem tillkommer. Wij wärfwa då wähl mindre antahl, men wij 

 behålla dem och längre och göra dem till stadigare idkare af så stadiga 

 saker, som dem wij bekänna och öfwa. 



Min principe har iag af nijt för wettenskapen och obefleckad kärlek 

 för min wån, sådant bordt underställa i det säkra hopp, att han är öf- 

 wertygad, att det alt bärflyter ifrån samma rena källa, som gör att jag 

 år dess 



trognaste och upprichtigaste tienare 

 C. Hårleman. 



Linn. Soc., Vol. VI: «71-t78. 



* 1 Efcoh. anL, s. 46 omtalar Ltuni, att han na lyckats »drifWa bår (i 

 Upsalal NatorkniMiiii^Mten Ull sin högsta spets, så att BoUni({uen i intet Rike 

 i Bnropa k«nne sågas wara i mera flor. Ty då han ftbrligen botanicarade 

 sommartiden, både ban elt par hundrade Auditores. som samlade örtar och in- 

 saetar, anståide observationer, skjAto foglar. förde protocoU. Och sedan de 

 ifrån mofiooen kl. 7 till aOonen kl. 9 onsdagar och lOgerdafu* botanioerat, 

 Återkommo de i staden med blomster i hattama. samt med pukor och wakH- 

 liom flMfde sin Anförare Ull Tråfårdea igenom bala ^den . . . Man oek Jäst 



