140 



nu hade vveltenskapen kommit till sitt högsta». Enligt en samtidas anteck- 

 ningar voro deltagarne i dessa Herbationes Upsalienses »alla klädde i en 

 viss drägt af linne»; en annan lemnar följande närmare beskrifning : »Unifor- 

 men var en liten tröja och bussaronger; vapnen insecthofvar och knappnålar; 

 trophéerna blomsterkrantsar och fjärillar, dessa med knappnålarne i hattarne 

 upfästade». — Det var denna storartade framgång, men ock införande af nya 

 seder och bruk, som Harleman fruktade skola alstra afund och ovilja hos uni- 

 versitetets öfriga lärare. 



* Daniel Solander, se Afd. I: D. 4, s. 356, not 4. 



1538. 



Stockh: d. 2 Aug: 1748. 



Jag kunde säkerligen eij annat än öka min öma v^^änskap och min 

 särdeles högachtning för min princeps, då iag ser honom så hurtigt, 

 också besynnerl. ädelmodigt upptaga de wählmente föreställningar iag 

 med sidsta påsten afsände, om det wore någonsin möijeligit att kunna 

 lägga något till hwad redan är så fullkomligt. Men som det eij är gör- 

 ligit, så upptag min tacksägelse för den heder, som skedt humaniteten 

 med det min princeps wist, del dock en menniska är till finnandes som 

 eij förargar sig öfwer, eller illa uttyder det en annan säger och wågar 

 sig fram med obehageliga sanningar. Sannerligen det tillkommer min 

 princeps endast att så länka, ty är min skyldighet så mycket större att 

 ewigt wara des trognaste tienare 



G. Harleman. 



Min opasslighet, som nu snart en månad hållit mig i Gammaren, 

 gifwer mig tillfälle att meddehla mina wänner min principis swar och 

 hafwa deras Excellencer Höpken och Ekeblad^ i går redan stadnat i 

 samma uppbyggeliga omdömme, som des tienare, att nämbl. 

 Linnaeus är mer än på ett sätt ensam el' enda. 

 Utanskrift: 



A Monsieur 

 Monsieur LinncBus 

 Ärchiatre et professeur 

 en Botanique 



a 



Upsala. 



Linn. Soc, Vol. VI: 274-275. 



' Claes Ekeblad, se Afd. I: D. 2, s. 35, not 2. 



