146 



1541. 



Det war en ussel inwändning, som promemoria Mnnehöit. Antingen 

 bör naturen följas eller eij, antingen gör bar och löf samt affallande 

 qwistar matjord eller eq, eller har naturen gifwit träden den egenskapen 

 att sfitia och fälla löf förgäfwes, och det i nigot afseende eller eij? an- 

 tingen år liung och annat, hwad jorden barer, vegitabile eller eij? an- 

 tingen rutna vegetabilia och återbfira till jorden, hwad de den samma 

 fråntagit och det genom en wiss pålagd och naturen wijd magthällande 

 omgång eller eij? Antingen ha då barren ensamt blifwit skapade och 

 aflfalla «ijd tijdernes omskiAen fÖr ro skull, utan att allwijsheten, som 

 ingenting eljest gör utan orsak, der wijd hafft någon af oss kftnd eller 

 än förborgad nyttig afiBigt, eller ej, eller månne den elden, som vanar- 

 tiga och naturens gåog störande menniskor skulle upptända, borde wara 

 den, som skulle rätta skaparens fåfänga wijd desse barträdz instiftande 

 eller eij? neij, minsan, kan naturen, kan Cbemien, kan min son eij 

 swara och förlägga desse bonde inwäningar, eij skall det blifwa jag, som 

 aldrig lärer medgifwa, det talskogen lika frodigt uppwäxer på Swedje- 

 land som på skonta marker, emedan alla de rön, iag så under resan, 

 som eljest giordt, förmycket öfwertyga mig, att på brände orter skogen 

 allenast wäxer dubbelt så långtsamt och det såsom 40 till 96. men kom- 

 mer och aldrig till den frodighel. Äfwen så moget inkast är och det, 

 att skogame skohia blifwa rofdiurs nästen, om de eij brännas. Hwar- 

 före skall icke skog få wara skog, betesmarker hwad de äro och så 

 wijdare, och kan den icke rensas och rödjas, om man då ändtel. will i 

 det sanuua bafwa muhlbete, utan alt eld och brand skall wara ett werk 

 tyg. Prantsosen säger, att ingen är wärre döf, än den som e|j will 

 höra; så går det och med sonen, han lär döA willia f^rswara sin gambla 

 swi^het för det att den samma blifwit honom i Smålen bgbringad, ia 

 en wacker autoritel, som på långt när eij hedrar, men låt mig nu se 

 återresans blad om Småland, innan iag aldeles afsäger mig att wara en 

 älskande fader! 



C. Hårleman. 



Herre Gud. hur kan en Linneus säga, att annat är bruka en sklmd 

 jord och annat fördärfwa en god, är icke det det samma, som om iag 

 skulle säga, att den icke dräpte en, som ihäl slog eller uppbrände en 

 siuk i des sång, är då likarekonsten en onyttig wetenskap. 



U«e4« br*fvftsll»t. AM. 1j T. 10 



