173 



1569. 



Wftlborne H. Arcbiater och Riddare! 



Jag tackar H. Archiatern och Riddaren af alt mit literta, som intet 

 glömmer mig. Jag weth inga bref, som iag håldre läser, först emedan 

 de komma ifrin en god wän och sedan åro de altid upfyldte med alt 

 det, som kan fömöija. i synnerhet når de angå wettenskaper, men 

 Banquerouter åga en annan egenskap. Jag gratulerar H. Archiatern, 

 som undsluppit stormen och skieppsbroltet, och beklagar alla dem, som 

 deruti blifwit inwecklade. Når jag första gången sporde JulinskiGldi 

 banqueroute uti arisorne, giorde det mig hiertel. ondt. Jag tånckte då, 

 at hans olycka hade, som många andras, hårrördt utaf tidemas allmänna 

 mi«Oedit och Wexelns hastiga och onaturliga fall. Men till min stora 

 bestdrtning mårcker iag, at hiertat hos honom eij warit rent. Amnell ' 

 har under tidsU Riksdag skrickit emot Rådet och mig personellement 

 för mindre upsicht öfwer WexelContoiren, som Rådet eller iag icke war 

 förbundne till; nu torde han som Jnspector erarii få kiännas wid samma 

 ade, och torde hända med större rätt. H. Archiatern är så god och 

 påminner sig mit sidsta testamente, som hade bemött alla casualiteter 

 och kunnat uppehålla wärcket en god stund, till dess alt hunnit uti 

 ordning igen. Men nu med et tomt lerarium är saken swår och uti 

 denna redogiörelse och återbärings tiden af stort äfwentyr. Jag tackar 

 Gud, at, under mit Cancellariat, denna olyckan icke har händt och at 

 iag icke nyligen, utan för i åhr sedan nedlade detta Ämbetet, ehuru 

 det wåhi år möijeligt, at äfwen den tiden oreda warit å bahne. Uti 

 den mig af Julinskiöld upgifna räkningen: syntes Academiens wara mindre 

 Solidement goda, än iag föreställe mig, och at en tillråckeligare tillgång 

 endast berodde på Spanmålilens höga prise, hwilcken omstendighet iag 

 ifwen wille nyttia uti testamentet. En sak beder iag H. Archiatern at 

 wiUia underråtta sig om. Som saken är stålt af Julinskiöld, så torde 

 han wara litet ömtåhlig. huru räkenskaperna äro formerade. Når iag 

 åhr 1764 reste ifrån Upsala, så infunno sig hos mig Rector Risell* och 

 Jolinakiöid och offererade mig Gantzlems wanliga arfwode, som bestod 

 uti 110 eller 130 ducater. dem iag refucerade och bcflrte at återl^n' 

 naa till erarium, och som ingen af H. Profesaorerne talte med mig 

 derom. torde den omstendigheten hafwa blifwil med flit bortglömt. Jag 



