178 



ömtålig vid äldre vänners förlust, och nya vänskaper äga aldrig samma 

 liuflighet. H. Archiatern så wähl som iag hafwe icke längesedan för- 

 lorat en god wän uti Sahl. H. E. Gref Ekeblad. Han war dock lyckelig 

 deruti, att man till honom kunde lämpa hwad Tacitus säger om Agri- 

 cola: Potest videri heatus, incoltimi dignitate, florente farna, futura 

 ejfugisse *. 



Jag önskar^ at Nyåhrsdagarne oftare, än en gång om året, måtte 

 inträffa, så kunde iag oftare erhålla bref af H. Archiatern, som för mig 

 äro fägnesamme och upbyggelige, hälst ingen med fulkomligare estime 

 och uprichtigare wänskap kan wara, än iag det är, 

 Wälborne Herr Archiatern och Riddarens 



hörsamma tienare 

 J. Höpkenn. 

 Norkiöping d. 9 Jan: 1772. 



Linn. Soc, Vol. VII: 103—104. 

 ' Tacitus, Agricola, 44. 



1575. 



Wälborne Herr Archiater och Riddare 1 



för få dagar sedan hade iag den ähran erhålla H. Archiaterns skrif- 

 velse af d. 1 hujus. Den har sökt mig fåfängt wid Ulfåsa och har måst 

 å nyo hit sändas till Norkiöping, hwarest iag mig i några veckor uppe- 

 hållit. At få bref ifrån H. Archiatern är mig en mycket angenäm Jul- 

 klapp, och liknar iag barnen, som önska sig den ofta. Det är mig 

 kiärt förnimma H. Archiatern har hälsan, som, under et trägit arbete, 

 merendels plär hda och försvagas. Den Högste förläne H. Archiatern 

 ännu uti många åhr en beständig välmåga, som många icke borde födas, 

 så borde några aldrig dö, åthminstone lefwer H. Archiaterns namn och 

 minne, så länge vettenskaper florera, och skulle de på vår kant för- 

 svinna, så flyttade Edra skrifter med sig på andra orter, ty iag hoppas, 

 at försynen skonar verlden, för et allmänt mörker. Gud uppehälle H. 

 Archiatern till den högsta åldren, önskar af upricktigt hierta den, som 

 aldrig uphörer at vara 



Wälborne Herr Archiaterns och Riddarens 



hörsamma tienare 

 J. Höpkenn. 

 Norkiöping d. 11 Jan. 1773. 



Linn. Soc, Vol. VII: 105-106. Tryckt i Skrifter, D. % s. 24-25. 



