36 



Hvirveldyrenes fælles Væsensmærker. 



system ligge skjulte og beskyttede mod Overlast. Her udspringe 

 Nerverne som forgrene sig i hele Legemet, strække sig ud til Huden 



Fig. 24. En Hvirvel. 



Fig. 25. To paa hinanden følgende 

 Hvirvler med deres Hvirvelbuer, 

 gennem hvilke Rygmarven gaar. 



og sende Udløbere ind i de Muskelmasser, hvis Opgave det er at 

 bevæge Hvirvelsøjlens Dele og Lemmerne. Blandt disse Nerver 

 ville vi særlig lægge Mærke til dem, som føre til Sanseorganerne, 

 til Øjet, Øret o. s. v. 



Til Fuldstændiggørelse af Hvirveldyret hører der i Almindelighed 

 endnu Lemmer, men ikke mer end to Par i det Højeste; disse 

 Lemmer støttes af en Benbygning. Fordøjelseskanalen, som har 

 sit Leje under Nervesystemets centrale Dele og under Hvirvelsøjlen, 

 maa have to Aabninger anbragte i stor Afstand fra hinanden; den 

 forreste, Munden, forsynes med to Kæber, som bevæge sig lodret 

 imod hinanden. 



Aandedrætsorganet maa staa i Forbindelse med det Inderste 

 af Munden. Det kan enten være et hult Organ, en Lunge, i 

 hvilket Luften trænger ind og sætter sig i Forbindelse med Blodet; 

 eller ogsaa bestaar det af mer eller mindre sammensatte, frem- 

 springende Dele, Gjæller, hvorhen Blodet strømmer for at sætte 

 sig i Forbindelse med den Luft, der er opløst i Vandet, hvilket de 

 ere omgivne af. Nærved Aandedrætsorganet vil altid findes Hj ær- 

 tet, det Organ, hvis Sammentrækninger sætte Hvirveldyrenes røde 

 Blod i hurtigt Kredsløb gennem Blodkar af ulige Størrelse, som 

 imidlertid alle, fra de største til de mindste, ere vel afgrænsede 

 og tætte. 



