48 Huden. 



ligeledes at store Strimler af Overhuden løsnes som Følge af en 

 altfor stærk Celledannelse. 



Lette Forbrændinger frembringe samme Virkning som Træk- 

 plastre. De kende Alle den lille Blære, som kan fremkaldes ved 

 dem; De vide ogsaa, at Overhuden meget hurtigt erstattes, naar 

 den er bleven løsnet paa denne Maade. Men naar Forbrændingen 

 gaar videre, naar den angriber og ødelægger Læderhuden, erstattes 

 det Tabte ikke ved Dannelsen af Hud men af et helt nyt Væv, Ar- 

 vævet. Dette er sammensat af Fibre, der have den ejendomme- 

 lige Egenskab bestandig at blive kortere, at krympe sig sammen, 

 saa at Saarets Rande bestandig bringes nærmere til hinanden, hvoraf 

 Følgen ofte bliver, at Legemsdelene fortrækkes i unaturlige og 

 vanskabte Stillinger. Tidligere søgte Kirurgerne at raade Bod 

 herpaa ved visse Operationer, som atter løsnede de saaledes sammen- 

 trukne Dele. I vore Dage forebygger man Ondet i Stedet for at 

 behandle det, hvilket som bekendt er langt at foretrække saavel i 

 Kirurgien som i Moralen. Man opnaar dette Resultat ved at an- 

 vende Methoden med, Podninger, som De kende fra den Historie, 

 jeg fortalte Dem om Garengeot. Paa Brandsaaret anbringer man 

 smaa Stykker frisk Hud af Størrelse ,som Lindser, der tages enten 

 fra en anden Del af den Syges Legeme eller af et andet Menneske 

 (ikke af et Dyr, thi Podninger slaa ikke an fra en Art til en anden), 

 og, spreder dem ud over Saarfladen. De forene sig da med de 

 underliggende Dele, slaa saa at sige Rod deri og voxe sammen 

 med dem; anbringes der tilstrækkelig mange Stykker, har man 

 ikke mere Grund til at frygte de skrækkelige Virkninger af Ar- 

 vævets Sammentrækning. 



Denne Operation er en ganske ny Opfindelse. Men allerede 

 for længe siden — man kan næsten sige i umindelige Tider — 

 anvendte indiske Kirurger Hudpodninger ved visse Ulykkestilfælde. 

 Man paakaldte især deres Hjælp, naar Næsen var gaaet tabt enten 

 ved Vold eller ved Sygdom, hvilket jo ogsaa i Virkeligheden er den 

 mest skæmmende af alle Vanskab theder. Lægen tog da et Stykke 

 Hud af en eller anden Slave eller Forbryder og anbragte det om- 

 hyggeligt og nøjagtigt paa det Sted, hvor Ansigtsdelen manglede, 



