Aandedrættet. 127 



den hincleagtige Væg bliver stedse tyndere indtil den tilsidst kun 

 bestaar af et overordentlig fint Lag, der imidlertid stadig har sit 

 Fimre epithelium. Endelig komme vi til Lungeblærerne (Fig. 131), og 

 der forsvinde Fimretraadene, medens Epithelcellerne blive flade og 

 naa en overordentlig Grad af Finhed. 



Denne Forskel i Epitheliets Natur staar i Forbindelse med 

 andre og meget interessante Forskelligheder i Bygning, der danner 

 Adskillelsen mellem Lungeblærerne og de fineste Luftrørsgrene, og 

 denne Forskel har ogsaa sin Betydning med Hensyn til de Sygdomme, 

 der hjemsøge disse Organer. Vi have endnu ikke talt om Kreds- 

 løbet, men De vide Alle at Lungen ligesom enhver anden Del af 

 Legemet besidder Pulsaarer fyldte med rødt Blod, som ernære 

 den; men disse Pulsaarer forgrene sig udelukkende i Bronchierne. 

 Derimod omgive de fineste Forgreninger af de Kar der indeholde 

 det mørke Blod, som fra Hj ærtet strømmer til Lungen for der at 

 forsynes med ny Ilt, udelukkende Lungeblærerne. Betændelsen af 

 Bronchiernes Slimhinde, Bronchitis eller Bronchiekatarrh, udarter 

 sjældent til Lungebetændelse eller Pneumoni, som er en Betændelse 

 af Lungeblærerne, og omvendt medfører den egentlige Pneumoni 

 sjældent Betændelse i Luftrørsgrenene. 



Vi have opholdt os længe ved Lungernes Bygning og gaa nu Aandedra>t s - 

 over til at beskæftige os med den Maade paa hvilken de virke. ,„ . 

 Luften kommer ind i Lungen og forlader den igen ved Hjælp af 

 skiftende Bevægelser, som man kalder Indaanding og Ud- 

 aanding. Ved Indaandingen udvider Brystkassen sig, og Luften 

 trænger gennem Næsehulhederne og Luftrøret ind i Lungen, nøj- 

 agtigt som den trænger ind gennem Røret paa en Puster naar 

 Klappen er lukket og man trækker Pusteren ud. Ved Udaandingen 

 frembringes den modsatte Virkning derved at Brystkassen trækker 

 sig sammen (Fig. 132). 



Brystets Udvidelse gaar hovedsagelig for sig ved Hjælp af 

 Mellemgulvet. Som det ovenfor er beskrevet, har dette i Hvile- 

 tilstanden Form af en opadbuet Hvælving, hvis Rande alle fæste 

 sig til Knogler. Naar dets Fibre trække sig sammen og blive 



