Blodets Kredsløb. 



157 



naar man skærer dem over gaber Mundingen, og dersom det sker 

 med et levende Dyr, strømmer Blodet frem i en Straale dér kan 

 naa langt bort, og Blodtabet kan hurtigt føre til Døden. Naar 

 Dyret er dødt er der ikke Blod i Pulsaarerne, derfor troede man 

 i Oldtiden at disse ogsaa i levende Live vare fyldte med Luft, og 

 det er ganske mærkeligt at se hvorledes Datidens Forskere an- 

 strængte sig for at forlige denne fejlagtige Anskuelse med hvad de 

 vidste om Lungernes Forhold til Aandedrættet og med de Kund- 

 skaber om det arterielle Blod, som den praktiske Lægekunst havde 

 lært dem. Det er den engelske Fysiolog Harvey som har Æren af 

 at have fundet, hvorledes Forholdet i Virkeligheden er, og at have 

 godtgjort det ved talrige Experimenter; hans Bog om Kredsløbet 

 er fra 1629 og hans Theori havde en meget stærk Modstand fra 

 Datidens Fysiologer at overvinde. 



Fig. 156. Tværsnit af Aortas Væg (c. 30 Gange Forstørrelse). 



1. Den indre Hinde, 2. den mellemste Hinde med e Muskelfibre og d elastiske 

 Traade, 3. den ydre Hinde. 



Arteriernes Vægge ere som overfor sagt faste og dertil meget 

 elastiske; de dannes for en stor Del af glatte Muskelfibre som ere 

 desto flere i Antal, jo mindre Blodkarret er og som ere ordnede i 

 Ringe, saa at de ved deres Sammentrækning formindske Karrets 

 Lysning. Udenom dem findes der en Hinde der omgiver og be- 

 skytter det Hele. Blodkarrets Væg bestaar altsaa af tre Hinder 



