OTTENDE FOREDRAG. 



Ernæringen. 



Vi ere hidtil bestandig gaaet ud fra at det er absolut nød- 

 vendig at spise og aande for at leve. Erfaringen har ogsaa til alle 

 Tider vist at denne Forudsætning er uomtvistelig, og jeg mener 

 derfor at det vilde være overflødigt og næsten latterligt at spilde 

 Tid paa at bevise den yderligere. 



Naar et Dyr, f. Ex. en Hund, er totalt forhindret i at trække A * ndedræt - 



■ ' tets og 



Vejret, enten fordi dens Luftrør er tilspærret eller fordi den be- Kr ^siøbet 3 



# Nødvendig- 



nnder sig under Vandet, kæmper den bevidst og energisk i et eller hed. 

 to Minutter, derpaa foretager den usammenhængende og forvirrede 

 Bevægelser i et eller to Minutter og gør saa nogle Indaandings- 

 bevægelser hvorved dens Lunge, naar den er under Vandet, fyldes 

 med denne Væske. Hjærtet slaar endnu i et eller to Minutter, 

 saa staar det stille, og Dyret er da død ved Kvælning fire eller 

 fem Minutter efter at Experimentet begyndte. Indtil Hjærtet hører 

 fuldstændig op at slaa er det endnu muligt at bringe Dyret tillive 

 igen, naar man kan skaffe Luft ind i dets Lunger. Dette sker 

 ved Hjælp af visse Bevægelser som man med det vedtagne Udtryk 

 kalder kunstigt Aandedræt. 



Det synes at der ikke er stor Forskel paa Mennesket og 

 Hunden med Hensyn til den Tid, i hvilken de kunne undvære at 

 trække Vejret. De dygtigste Perledykkere kunne ikke blive mere 



