Ernæringen. 201 



Nødvendigheden af at tage Føde til sig fremgaar altsaa med Øjen- 

 synlighed deraf, at Legemet maa erstatte de stadige Tab det lider. 



Anbringer man et Dyr paa den ene af Skaalene af en Vægt, stoftabet, 

 saaledes at den anden Skaal indeholder en Modvægt af akkurat 

 samme Størrelse, ser man at Skaalen med Dyret hæver sig med 

 en fuldstændig regelmæssig Bevægelse, der efterhaanden tiltager i 

 Hastighed. Foruden de pludselige Tab af faste eller flydende 

 Stoffer som Dyret lider og som foranledige at Instrumentet fra Tid 

 til anden bevæger sig i Stød, afgives der stadig Stof i en usynlig 

 Form, det vil sige i Form af Luftarter. 



Dersom Vægten med Dyret staar under en Klokke i hvilken 

 Luften er mættet med Fugtighed, er Vægttabet betydelig mindre 

 men finder dog bestandig Sted; Stoftabet skyldes altsaa dels de 

 Vanddampe, der strømme ud af Legemet, dels ogsaa en anden 

 Luftart. Dersom man sukcessivt udsætter Dyret for en Temperatur 

 der vexler imellem 20 Gr. og Gr., medens Fugtighedsmængden i 

 Luften holdes uforandret ved de forskellige Temperaturer, vil det 

 ses at Vægttabet er betydelig større i den kolde Luft end i den 

 varme; og naar man tvinger Dyret til at bevæge sig, at arbejde i 

 Ordets mekaniske Betydning, vil det tabe mere i Vægt end naar 

 det under de samme Temperatur- og Fugtighedsforhold holdt sig 

 rolig. Hvad jeg her har anført er aldeles ikke theoretiske Regne- 

 stykker, der ikke lade sig bevise ved virkelige Experimenter. 

 Tværtimod, man har i den nyeste Tid konstrueret Vægte der ere 

 saa fintmærkende, at man ved Hjælp af dem har kunnet paavise 

 hvor stort et Menneskes regelmæssige, stadige Stoftab er, og hvor 

 meget dette Tab forøges ved et saa ringe Muskelarbejde som f. Ex. 

 at læse højt. 



Resultatet er altsaa at der sker et stadigt Vægttab gennem 

 Udvikling af Luftarter fra Legemet, og at disse Luftarter, med 

 Undtagelse af Vanddampene, udvikle sig i rigeligere Mængde i 

 Kulde og ved Bevægelse. 



At Legemet saaledes taber i Vægt foraarsages selvfølgelig der- erstatning 

 ved, at der ved hver Udaanding strømmer Kulsyre ud fra Lungen, 

 der undslipper ogsaa lidt Kulsyre gennem Huden, hos Mennesket 



