202 . Ernæringen. 



omtrent en Hundreddel af den Mængde som føres ud gennem Lun- 

 gerne. I et tidligere Foredrag har jeg fortalt Dem at et Menneske 

 udaander omtrent 944 Gram Kulsyre om Dagen, hvilke 944 

 Gram indeholde 256 — eller med et rundt Tal 250 Gram Kulstof. 

 Naturligvis er dette kun et Gennemsnitstal der varierer efter de 

 forskellige Forhold, jeg tidligere har omtalt, og som staar i Af- 

 hængighed af Legemets Størrelse og det Arbejde det udfører, af 

 Aarstiden o. s. v. ; men* vi kunne dog paa Grundlag af det naa 

 interessante Resultater. 



Det er aldeles nødvendigt at Tabet af Kulstof bestandig er- 

 stattes gennem Ernæringen. Men det følger af sig selv at det ikke 

 kan nytte os noget at fortære rent Kulstof, eftersom dette Stof al- 

 deles ikke paavirkes af Fordøjelsesvæskerne, og de kulsure Salte 

 eller selv mere sammensatte Stoffer som de organiske Syrer, Alko- 

 hol o. s. v., vilde lige saa lidt være os til nogen Gavn uagtet de ere 

 meget rige paa Kulstof. Det der udfordres er, at vi faa Stoffer 

 der høre til samme Slags som dem, der frembringe Kulsyre idet de 

 opløses i vor Organisme, nemlig Fedtstoffer, Stivelsestoffer (eller 

 Sukker, hvilket kommer ud paa et eftersom Stivelsestofferne i 

 Tarmen gaa over til at blive Sukker) og æggehvideholdige Stoffer. 



Dersom vi som Exempel tage et typisk Stof for hver af de 

 tre Klasser, viser den kemiske Undersøgelse at der til at frem- 

 bringe 250 Gram Kulstof udfordres henholdsvis 320 Gram Fedtstof, 

 562 Gram tørt Stivelsestof eller 527 Gram tørt Æggehvidestof. Vi 

 have imidlertid ikke videre Brug for disse nøjagtige kemiske Be- 

 stemmelser, eftersom Spørgsmaalet om Ernæringen i det praktiske 

 Liv ikke træder frem i den Form. Tage vi de to typiske Stoffer 

 Brød og Kød, viser det sig at Mennesket for at tilegne sig det 

 passende Kvantum Kulstof daglig maa fortære enten 850 Gram 

 Brød der har været underkastet en middelstærk Bagning, det vil 

 sige Udtørring, eller 2 Kilogr. 25 Centgr. fersk Kød. Senere ville 

 vi faa at se hvorfor vi foretrække at sammensætte vor Næring af 

 en Blanding af disse to Fødemidler. 



Med Hensyn til det daglige Tab af Kulstof have vi nu set at 



