212 Ernæringen. 



vi end bære os ad — naturligvis indenfor visse Grænser — ville 

 de arbejde og forskaffe sig Ilt for at kunne leve. 



For at vide hvorledes en passende Ernæring skal være sammen- 

 sat, er det ikke tilstrækkeligt at søge Oplysning om, hvorledes man 

 skal raade Bod paa de Tab som Organismen lider ved Paavirk- 

 ningen udefra, men man maa ogsaa gøre sig Rede for de Tab som 

 Organismen tilføjer sig selv og som ere Betingelsen for dens Liv. 

 Livet bestaar deri at Organismen fortæres, og saa fornyes for at 

 fortæres igen. Det er dette der ligger paa Bunden af billedlige 

 Udtryk som Livets Malstrøm, Livets Kredsløb o. s. v., der i Grun- 

 den betegne Forholdet ganske korrekt. Under den tilsyneladende 

 Uforanderlighed i Vægt, Form og Arbejdskraft skjuler der sig en 

 uophørlig Fornyelse af Stof og Kraft; denne Fornyelse sker for- 

 holdsvis langsomt og regelmæssigt naar Organismen ikke trues med 

 Tab, men i modsat Fald kan den gaa for sig med en overordentlig 

 Hurtighed, 

 opløsning Opløsningsprocessen, der er Betingelsen for Livet, indskrænker 



stofhoidige sig ikke til Kulstoffet og Brinten i Legemets Grundbestanddele, 

 stoffer. ^ en v j r k er g saa p aa Kvælstoffet der findes i de æggehvideholdige 

 Stoffers sammensatte Molekuler. Naar Ilten har berøvet Mole- 

 kulerne en god Del Brint og Kulstof, gaar en vis Mængde Ilt i 

 Forbindelse med det der bliver tilbage af de kvælstofholdige Stoffer 

 i Molekulerne, og der dannes da Substanser der kaldes Kreatin, 

 Kreatinin o. s. v. Disse Substanser forlade Vævene og absorberes, 

 og idet de derpaa iltes mere og mere, naa de tilsidst ud i Blodet 

 som Urinsyre, Hippursyre eller især i Skikkelse af Urinstof, 

 der er den kemiske Forbindelse i hvilken det udskilte Kvælstof 

 kommer til Syne i den mindst sammensatte Form. Alligevel er den 

 ikke saa usammensat endda, eftersom dens kemiske Formel er C 2 

 H 4 N 2 2 (se Fig. 191, 192, 193 og 194). 



Overalt i hele Legemet men især i Leveren dannes og findes 

 der Urinstof, der er et i høj Grad krystalloid Stof; det kan der- 

 for forlade Organismen gennem hele dens Overflade, men det er 

 dog næsten udelukkende gennem Nyren at det udskilles. 



