Ernæringen. 



217 



optages af det, og at dernæst Vævene og Fødemidlerne fortæres 

 og deres Affald udstødes af Organismen; imellem disse to Yder- 

 punkter foregaar der Omdannelser af den mest sammensatte Natur, 

 hvorved de forskellige anatomiske Grundbestanddele bringes til at 

 optage de Stoffer der findes i Blodet, og hvorved der dannes de 

 mangfoldige kemiske Substanser hvoraf Grundelementerne bestaa. 

 Det er med Kette blevet sagt, at fordi man har undersøgt For- 

 døjelsen og Udsondringsprodukterne, veed man lige saa lidt om de 

 indre Omdannelser som man kender de Ting der foregaa i et Hus, 

 fordi man ser hvad der kommer ind ad Døren og hvad der gaar 

 bort gennem Skorstenen. 



De anatomiske Grundbestanddele maa man tænke sig som De anatomi - 



ske Elemen- 



arbejdende hver for sin egen Regning; hver af dem tager af det ters inåin- 

 forbistrømmende Blod de Substanser, den trænger til, den optager 

 dem i sig, omdanner dem saa at de komme til at ligne den i kemisk 

 Sammensætning, hvorpaa den befrier sig fra de Bestanddele der 

 ere undergaaede en Iltning og som nu kun ere skadelige for den, 

 og disse Bestanddele gaa da over i det venøse Blod eller i Lymfen 

 som føre dem bort. Muskelfibrene frembringe saaledes Myosin, 

 Nervecellen Neurin, Bruskcellen Chondrin, Bencellen Ostein o. s. v. 



Imidlertid findes der enkelte af de mikroskopiske Borgere i 

 den Kepublik, vi kalder det levende Legeme, der ikke arbejde saa 

 egoistisk for deres eget Bedste, men som danne Stoffer der komme 

 hele Samfundet til Gode. 



Typen paa de anatomiske Grundbestanddele som virke til 

 Bedste for Helheden er Levercellen. Levercellen lever som de 

 andre Celler, men den producerer desuden et Stof som er et ægte 

 dyrisk Stivelsestof; den danner dette Stivelsestof af de Bestanddele 

 som gennem Portaaren føres til den fra Tarmen, og det selv om 

 disse Bestanddele ikke indeholde Sakker. Blodet, som strømmer 

 gennem Leveren og helt gennemtrænger den, medfører et Gærings- 

 stof der er analogt med Spyttet og som ligesom dette omdanner 

 den i Cellen aflejrede Stivelse til Sukker, ( efterhaanden som den 

 produceres; der findes derfor aldrig i Leveren store Mængder af 

 den Stivelse man kalder Glykogen. Sukkeret bliver derpaa ført 



