23G 



Bevægelserne: Musklerne. 



Haandens 

 Muskler. 



med hinanden paa Underkæbens lodrette Del (Fig. 210). Som overalt 

 i Dyreverdenen staar den Kraft, som disse Muskler kunne udvikle, 

 i Forhold til deres Tykkelse; de ere derfor meget stærkt udviklede 

 og svære hos de Dyr som have stor Kraft i Biddet som f. Ex. alle 

 Rovdyr og særlig Kattene og Hyænerne. Hos disse Dyr tjener en 

 meget betydelig Del af Hjærneskallens Sideparti helt op til en 

 Benkam, der strækker sig langs den øverste Del af Hovedet, til 

 Udspring for Tindingemuskelen, og desuden springer Aagbuen, den 

 Benbro under hvilken Tindingemuskelen passerer, stærkere frem for 



at give Plads for den. 



Hos Gnaverne ligger Ud- 

 springsstedet for Tyggemuskelen 

 paa Hjærneskallen mere fortil 

 henimod Næsen end Tilhæftnin- 

 gen paa Underkæben, Følgen 

 heraf er at Underkæben ved 

 denne Muskels Sammentrækning 

 paa en Gang bevæges opad og 

 fremad. 



Bevægelserne fra Side til 

 Side udføres ved Hjælp af to 

 Muskler, der fra Hjærneskallen 

 strække sig til Underkæben og 

 som hæfte sig til dennes Indside 

 (Fig. 211). De kaldes Vingemusklerne (M. pterygoideus) efter 

 det vingeformige fremspringende Ben (pteryx, en Vinge) fra hvilket 

 de udgaa. Det forstaas let at disse Muskler virke afvexlende paa 

 højre og venstre Side for at bevæge Underkæben i vandret Ret- 

 ning, medens de Muskler, der løfte Underkæben, trække sig sammen 

 paa en Gang for at bevirke dette. 



Vi ville nu betragte Haanden hvis Mekanisme er mere sammen- 

 at men ogsaa langt interessantere. 



For lettere at finde os til Rette ville vi foreløbig se bort fra 

 Haandens Drejningsbevægelser (se Fig. 198) og blot undersøge de 

 Bøjnings- og Strækkebevægelser som vi kunne udføre med Fingrene, 



Fig. 211. Underkæben set nedenfra 



og bagfra efter at Mundhulens Bund 



er fjærnet. Paa Tegningen ses begge 



Vingemusklerne. 



