De cerebro-spinale Nervecentre. 



291 



andet om deres Betydning end at et Dyr bliver blindt naar man 

 tilintetgør dem, derfor kaldes de ogsaa jævnlig for Selapperne, 

 navnlig hos de lavere Hvirveldyr, hos hvem de ere langt stærkere 

 udviklede end hos Pattedyrene. 



Helt fortil finder man endelig den store Hjærne der over- 

 dækker og omslutter den forlængede Marvs øverste Parti; Hjærnens 

 Overflade er dannet af den graa Nervecelle- 

 masse, dens indre Dele væsentlig af den hvide 

 Nervetraadsubstans (Fig. 257). Den bestaar 

 af 2 Dele, der adskilles ved en dyb Fure; 

 man kalder disse 2 Dele for de to Hjærne- 

 halvkugler uagtet de langt snarere have 

 Form af en Fjerdeclelskugle. Paa den ydre 

 Side af hver Hjærnehalvkugle finder man 

 en skraa Fure — den SylviskeFure — , 

 der er Grænseskellet mellem Pandelappen 

 oglsselappen. I Bunden af Midterfuren 

 kan man se en hvid Masse — Hjærne- 

 bjælken — der forbinder de 2 Hjærne- 

 halvkugler med hinanden. Disse anatomiske 

 Hovedpunkter ere fælles for alle Pattedyrs 

 Hjærne, men ellers har Hjærnen meget for- 

 skelligt Udseende i de forskellige Pattedyr- 

 ordener (Fig. 258). Hos nogle er Hjærnens 

 Overflade næsten ganske glat, hos andre 

 er den dannet af talrige Folder eller 

 Hjærnevindinger. Disse Hjærnevindin- 

 ger kunne være meget indviklede at se paa, 

 men de ere altid ordnede efter en bestemt 



Plan; Rovdyrenes Hjærne er saaledes ganske forskellig fra Drøv- 

 tyggernes og Abernes, derimod ligne alle Rovdyrs Hjærner hinanden 

 meget, men dog ikke mere end at man aldrig kan forvexle en Kats 

 Hjærne med en Hunds. Med andre Ord to Dyrs Hjærner ligne 

 hinanden eller ere hinanden ulige i samme Forhold, som de to 

 Dyr i det Hele staa hinanden nær eller fjærn i zoologisk Henseende. 



19* 



Fig. 257. Gennemsnit 



af Hjærnens overfladiske 



graa Substans (stærk 



Forstørrelse). 



