298 De cerebrospinale Nervecentre. 



samme Side, og har man amputeret dette Ben, gør den sig Umage 

 for at naa det irriterede Sted med det andet Ben. 



Naar en Due har mistet sin store Hjærne, kan den sidde paa 

 sin Pind og holde sig fast naar man ryster Pinden. Den farer 

 sammen ved stærk Støj, følger et Lys med Øjnene og flyver paa 

 rette Maade, naar man kaster den op i Luften. Bringer man 

 Ærter langt ned i Svælget, synker den sin Føde, fordøjer den og 

 ernæres derved, saa at man med tilstrækkelig Omhu kan holde en 

 saadan Due ilive i flere Maaneder. 



Underkaster man en nyfødt Kattekilling denne Behandling vil 

 den kunne skrige og bevæge sine Poter, naar man kniber den; 

 den patter ligeledes ivrigt naar man stikker den en Finger i 

 Gabet; men den kan ikke holdes ilive da Pattedyr altid dø hurtigt 

 efter denne alvorlige Operation. 



Som De se gaa alle de Livsvirksomheder der staa i Ernæringens 

 Tjeneste: Aandedræt, Kredsløb, Fordøjelse, Opsugning, Udsondring 

 o. s. v. deres regelmæssige Gang, selv om den store Hjærne mangler. 

 Det Samme er Tilfældet med de Bevægelser der sætte Dyret i 

 Forhold til Omverdenen og som under almindelige Forhold staa 

 under Villiens Herredømme. 



Hvad har da Dyret mistet? Netop dets væsentligste Egenskaber: 

 dets Intelligens og dets Villie. 



Holder man en hjærneløs Due eller Frø ilive ville de stedse 

 holde sig ubevægelige saalænge til en eller anden Impuls udefra 

 sætter dem i Bevægelse. Kaster man Duen op i Luften vil den 

 blive ved at flyve lige frem til den støder paa en Hindring eller 

 til den bliver saa træt, at dens Vinger ikke kunne bære den længer. 

 Den kan vel synke Føden, naar den faar den bragt ind i Svælget, 

 men den er ude af Stand til selv at gribe den eller søge den: 

 Duen og Frøen ere nu kun Maskiner, thi Villien, der tidligere 

 satte Maskinen i Bevægelse, er borte. 



Ved disse Forsøg og ved talløse Iagttagelser paa syge Menne- 

 sker er det bevist, at Hjærnehalvkuglerne ere de Organer gennem 

 hvilke Intelligensen paavirker Legemet, giver det sine Ordre og 

 sætter det i Bevægelse. Og vil man bestemme det endnu nærmere 



