378 Synssansningeriie. 



Efterbuieder. Denne Vedvaren viser sig ved endnu et mærkeligt Fænomen. 

 Ser man i nogle Minutter uafbrudt paa en skinnende Genstand og 

 dernæst vender Blikket mod et Stykke graat Papir, vil man under 

 gunstige Omstændigheder endnu en kort Tid se Genstanden som 

 lys skinnende, dernæst viser den sig mod Papiret som mørk, saa 

 atter lys og saa fremdeles, medens Billedet stadig bliver svagere 

 og tilsidst helt forsvinder. Hvis den Genstand, som man betragter, 

 bestaar dels af lyse dels af mørke Partier, f. Ex. er et oplyst Vindue 

 med sine Vindaessprosser, ville Efterbillederne, som man kalder 

 dem, afvexlende vise de lyse Partier lyse, de mørke mørke og om- 

 vendt de lyse Partier som mørke og de mørke som lyse. 



Fysiologerne forklare i Almindelighed dette mærkelige Fæno- 

 men derved, at Nethinden bliver saa stærkt paavirket ved i længere 

 Tid at modtage Indtryk af den lysende Genstand, at den trættes 

 og følgelig ikke kan modtage ny Indtryk paa det overanstrængte 

 Sted; derfor faar man efter det lyse Efterbillede et mørkt; men 

 denne Forklaring oplyser ikke hvorfor lyse og mørke Efterbilleder 

 flere Gange afløse hinanden. 



Træthed af Det er imidlertid klart nok, at Nethinden kan trættes og man 



Nethinden. i_ • ■ i n t-« t nii 



kan overbevise sig derom ved et simpelt Forsøg. Læg et Stykke 

 sort Papir paa et Ark hvidt Papir og se paa det i stærk Belysning ; 

 naar De efter 3 eller 4 Sekunders Forløb tager det hvide Papir 

 bort vil De paa det Sted, hvor det laa, se en hvid Plet, medens 

 det øvrige Papir ser graaligt ud. Jo længere man har set de to 

 Farver ved Siden af hinanden desto stærkere vil denne Virkning 

 være, har man anvendt et Minut vil det hvide Papir have trættet 

 Nethinden saa meget at Indtrykket af det taber Vs af sin Styrke, 

 og det vil derfor se ganske graat ud ved Siden af den Plet hvor 

 det sorte Papir laa og som følgelig ikke har anstrængt den til- 

 svarende Del af Nethinden ved at udstraale saa stærkt Lys. 



Saalænge man lader det sorte Papir ligge opdager man aldeles 

 ikke at Sanseindtrykket af det hvide Papir er svækket, og man 

 vedbliver at kalde Papiret for hvidt, uagtet det i Virkeligheden 

 frembringer det Indtryk som et utrættet Øje vilde faa af et ganske 

 graat Papir; først naar man som Modsætning dertil faar Indtryk 



