zračitau, bezbarwau, stejnorodau, na níž sebe lepší drobnohledy 

 neokazují ani teček, ani čárek. Prawdč ale podobno, že sestáwá 

 z atomůw na záwit spořádaných. W některých rostlinách i bar- 

 wena jest , jako we mnohých kapraďowitých , we dřewě, dřeni 

 a kůře mnohých stromůw, meších, játrowkách, chaluhách a j. 

 hnědě, někdjí' w rašelinníka čerweně, w některých wstawačowi- 

 tých obratníkowých pomarančowě, w cykasowitých zeleně atd. ; 

 to ale není jisto, zdali ta barwa půwodně jí náleží. 



Sklípky nemohau hned na začátku míti swau welikost, 

 tedy náleží jim růsti. To zweličowání ale neděje se nasazowá- 

 ním na powrch, nobrž jako též u žiwočichůw wnikáním nowv^ch 

 stejnorodých atomůw mezi již stáwající. Zrůstem tedy welikost 

 sklípku se zmáhá, aniž wšak tlauštka blány jeho se mění 

 znamenitě. 



To ale není jediná proměna. Na stěny blan u wnitř nasazuje 

 se buď jediná wrstwa, buď jich wíce neb méně, jimiž tedy du- 

 tina někdy docela se wyplní. Nejčastěji naplňují se sklípky 

 prodlaužené, řídko dotýkawé. Sklípky prodlaužené sklípkami 

 naplněné jsau wlákna dřeumi. Sklípky dotýkawé sklípkami 

 naplněné nazýwají se tlustoblané. Z takowých sklípkůw se- 

 stáwají kaménky we hruškách šťáwnatých zimních a w kůře 

 mnohých stromůw; w nich možná silným zwětšením a dobrým 

 oswícením mnohonásobné wrstwy a sklípky, je skládající, roze- 

 znati. Sklípky we sklípku obsažené mohau se nazýwati dru- 

 hotní, aby se rozeznáwaly od prwofnich, je obsahujících. Tak- 

 též blána oněch slowe druhotní a těchto prwotní. Blány dru- 

 hotní slaučenstwím chemičným liší se od prwotních jako škrob 

 složených. 



Sklípky druhotní přijímají do sebe weliké množstwí ky- 

 sličníkůw kowowých, jako jsau wápničitý, hliničný, hořčitý, že- 

 lez itý,g-ermičnatý, též i kyselinu křemíkowau. Tím sražowá- 

 ním sklípky se rozšiřujíce nabýwají twaru prwotnímu docela ne- 

 podobného. Sraženiny tyto obyčejně wšecky stejně se nasa- 

 zují, ačkoli býwají následkem zkřehnutí a smrštění wýstředně 

 rozsedalé w díly jehlatcowité (wýk. 14, 15}. Rozsedliny ty 

 sahají až na blánu, čímž, patřili se na ni zpředu, wyhlíží, jakoby 

 byla tečkowána, nebo okrauhlými děrami prowrtána ; tomu ale 

 není tak; blána zůstáwá celá a jest na místech, na něž sraže- 

 niny se nasadily, neprozračitá , na ostatních ale, sraženiny pro- 

 stých, swětlo propauští Qwýk. 15, 18.}. Takowé slowau 

 sklípky tečkowané. 



Jsauli takowé tečky čili místa sraženin prostá ho,^né a 

 weliké, takže skoro sebe se dotýkají, wyhlíží blána skřipko wá 

 jako síť. Protož sklípky takowé slowau siťowité (wýk. 19.). 



