I 



I6» 



Pníěek má tu wiastnoHt, že we dwojím směru zrovvím 

 protiwném se prodlužuje, t. wzhůru a dolůvv, a tudiž se promě- 

 ňuje w peň a kořen; protož na něm ro/eznáwá se kořínek 

 (radieula} a pniček (wlastně), které díly ale na kli nebývvají^ 

 patrné. 



Kořínek (radieula} ale jest welmi rozdílný : 



a) podlé innožstwi : 



I) ojedinělý, wýk. 1155, 1157; 2) vmoi4hj: a) podwojný , b) po- 

 trojný, wýk. 1149, Bc, c) popétný, wýk. 1141, D^ c^ dd, eej 



b) podlé položení: „^MM 



má se jako kel sám; "l^ll 



c) podlé směru: ^Hl 



3) hořeni, tashůru obrácený, wýk. 1093*, C; 4) doleni, dolňw 

 obrácený, wýk. 1094, b, 1107, y, 1124, A, 1126. b, c; 5) dolů staupunnj, 

 wýk. 1098/C; 6) doslřediwý, ivýk. 1111, f, 1124, A; 7} aástřediícý; 

 8) stejnosměrný, wýk. 1158, a; 9) nakloněný; 10) podhnutý: a) poboóni, 

 pokrajni, podlé kra.jůw délohowých, wýk. 1155, b, 1157, b, b) po&adni, 

 iia záda dčloliowá přiložený, wýk. 1143, 1144; 

 d) podlé wclikosti: 



II) předlouhý, nejdelii, wýk. 1108. b, 1167, Aa, Ba; 12) dlauhý 

 (zdélí děloh) í i;i) krátký, nejkraisi, přckrálký, wýk. 109;J», C, 1098, C, 

 1176, A; 14) cnějici, wýk. 1149, A ; 1.5) ^.ataieiiý, wýk. 1154, B,- 16) 

 propadlý', 17) nepatrný, newidný, wýk. 1140, 1161, AB, 1147, d,- 



e) podlé twaru: 

 18) homolowitý, wýk. 1059, a; 19) icálcowitý; 30) niťowitý, wýk. 

 1157, bc; 21) wřetenowitý ; 22) kejowilý , wýk. 1148; 23) wejcowitý, 

 wýk. 1170 a i 24) aaknlatělý; 25) hluwatý ^ 26) terěoivitý , s-píeštilý, 

 wýk. 1135; 27) pnhrbeckowiťý, wýk. 11. 'i8, c; 28) osín/ ; 29) í/řpý, wýk. 

 1149; :30) z-akii/ncený j .31) uťatý', .32) přiwěskatý , s príwěskem niťo- 

 witýni, wýk. 1104, Ad. Bd; ;33) přirostlý, na bílek, wýk. 1164, Ad; 34) 

 «a/ii/ (^a tudv fce/ nahokořenný') iiejmnožší příklady; 36) krytý (kel kryto- 

 kořenný), wýk. 1176, Bd, 1166, Ad; 



Pniček (^cauliculus), spojující kořínek s pupencíkem, jest: 

 1) nepatrný; 2) patrný, wýk. 1101, c, 1167, Ac, Bc, 1168, Bc, 

 Ac; 3^ stejnosměrný (w ohledu na kořínek); 4) sehnutý (na kořínku), 

 wýk. 1167, Ac, Bc; 5) propadlý (do kořínku), wýk. 1168, Ac Bc. 



Pnpenčík (^gemma) jest prodlauženina pnícku wzhůru Wel- 

 mi rozličná. Jako jiný pupen sestáwá z wětšího nebo menšího 

 množstwí prwopočátkůvv listovvých na ose překrátké, které jsauce 

 přiblíženy, doleni přikrývvají anebo zaobalují hoření. Listy nejdo- 

 lejší jeden anebo dwa od wnitřních čili hořeních liší se ne- 

 toliko místem, anobrž welikostí, twarem, podstatau a obyčejně 

 i obzwláštním chovváním se za klíčeni a dalšího zrůstu. Takowé 

 listy slowau dělohy (cotyledones) , jejichž počet a wýnik 

 okazuje nejwětší prawidelnost. 



Dělohy dohromady dělají tělo dělohowé, a náleží je roze- 

 znati od ostatních listůw pupenčíkowých hořeních čili wnitřních, 

 obyčejně mnohem menších a mnohem méně dokonalých , které 

 dohromady slowau pírko. 



Tělo dělohowé kolrostaucích sestáwá toliko z jediné 



