171 



k) podlé saupolného spojení : 



55) prošlé (nesrostlé); 56) dole srostlé; 57) slepené, wýk. 1163, 

 AB, a; 58) na konci nebo po krajích srostlé \ 59) docela srostlé ; 

 1) podlé podstaty: 



60) duinaté; 61) listowité; 



Pírko (^plumula, corculum^ jest wnitiní a konečný díl pu- 

 penč-iku , který na klech jednodéložných přitlačen jest na dě- 

 lohu, anebo její zpodinau pošwovvitau objat, leží we .štěrbě jí 

 udělané, u dwau- a wíceděložných ale obklíčen jest dělohami 

 pod ním stojícími a přiléhajícími, a obyčejně i jimi ukryt. Osa 

 jeho býwá skoro \\ ždycky nejkratší a nepatrná, málokdy patrná. 

 Podlé toho rozeznáwá se pírko sedaicě a podepřené, wýk. 1161, 

 B, C, Da. Mezi oběma nelze meze ustanowiti, protože přechody jsau 

 zponenáhlé. Sestáwá z listuw, jejichž počet, postawení, náso- 

 bení a twar vvelmi jsau rozdílní, a ačkoli jsau předrobné, wždyc- 

 ky na nich rozeznati twar listůw, jež mají se z nich udělati. 



Pírko jednoděložnj-ch jest: 1) nahé, wýk, 1141, Ac, Bcj 2) probo- 

 rilé, tcraiené, wýk. 11 Í6, aw, bof, ca; 3) obpošicené, rozdčwenau pošwau 

 nedokonale přikryto, wýk. 1154, B; 4) ssatcrené, jestli pošwau zawřenau 

 obklíčeno, wýk. 1150, b. 



Pírko dwau-, a wíccděložných skoro wždycky mezi děloliama: 1) 

 zastrčené, wýk. 1164, Bb, 1172, A; 2) ssawřené, wýk. 2035, Bb; 3) orfc- 

 té, wýk. 2033. Bc, d, C; a rostliny takowé slowau odétokelné, aby se ro- 

 zeznaly od nahokelnych. 



Pírko wždycky jest konečné ; stávvá se ale, že od toho 

 postawení se odchyluje zkřiwením. To obzwláště patrno na 

 pírku jednoděložném , kdežto se stávvá pobočním , protože we- 

 liká děloha wzhůru čnějící je přesahuje, wýk. 1141, A, ac, B, ac. 



Pírko wůbec jest: 1) patrné^ wýk. 1141 Ac, Bc,* 2) nepatrné, ne- 

 tcidné. Avýk, 1136. 1146. c; 3) prime ; 4) podhnuté, wýk. 1169, Ac, Bc; 

 5) seďatcé, wýk. 1172, ÁB; 6) noikaté , wýk. 1170, c, *1171, 1173, 1140, 

 c/?, 1163, c; *7) přeiceliké, wýk. 1161, Bc, C, D; 8) tceliké, wýk. 1166, 

 Ba; 9) malé, wýk. 1163, Bb. 



Listy pírko skládající jsau: 1) sedawé, wýk. 1170, d, 1171, 1163, 

 Cj 2) řapikalé , wýk. 1161, Db; .3) přimé čili přilehlé, wýk. 1173; 4) 

 ro^-etcřené ; 5) slřicné; 6) kí-ii-moslojné , wýk. 1145, C; 7) swaz-óené ; 

 S^ pošicitcé, wýk. 1141, Bc, 1154, Dbb, 1140, c;7; 9) jednoduché: a) 

 homoloicité, b) tcejčité . wýk. 1145, C; c) kopinaté; 10) peřené: a) 

 dtcojjuřmé, b) mnohojařmé , wýk. 1170, 1171, 1173; 11) prstnaté, wýk. 

 1163. I": 12) násobené, wýk. 1145, A, 1172, B; 13) sicinulé, wýk. 1166, 

 Ba, B; 14) po krajich nadicinuté, wýk. 1161, E. 



Kel bez děloh, tedy pírko, pníček a kořínek dohromady, 

 nazýwá se /íoAe/ (^blastema), wýk. 1173, a jest: V^weliký, wýk. 

 1161. Bc, 1170, 1171, 2) malý, wýk. 1172, A, 3^ přemalý, 

 nejmenší. 



Kel dospělý, pokud semeno nepučí, sestáwá z nahrnu sklíp- 

 kůw swazky cewowými proniknutého. (Sklípky w řady roz- 

 položené dělají pníček wálcowitý, pod jehož koncem se rozši- 

 řují w ústroje pobočné rozdílného množstvví a powah. Sklípky 

 ty jsau dotýkawé, wůbec tenkostěiiné; w dělohách dužnatých 



