214 



kyseliny uhličnaté wydychují; ten postup ale nalézáme i h mrt- 

 wych rostlin. Ze we tmách, jak řečeno, kyselina uhličnatá od- 

 chází, zakládá se na tom, že woda 7. listůw wydymujíc mecha- 

 ničné kyselinu uhličnatau spolu odvvozuje. 



Kyše pisťowá jest welrai potřebná, poskytujíc nejwětší množ- 

 stwí kyseliny uhličnaté, již pohlcuje kořání. Trauchniwějíc a dotý- 

 kajíc se wzduchu wydáwá kjselinu uhličnatau. Na tom zakládá 

 se užitek kypření půdy. Promčníwši se ale w trauch, nepodléhá 

 těm proměnám, ledaby pak na trauch působily alkalie, jako jest 

 draslo, salajka, wápno , čpawek. W těch okolnostech může i 

 hnědouhel a rašelina ke zi-ůstu rostlin přispíwati. 



Pokud semeno newyklíčí, pokud nedostane listů, pokud 

 strom newyraží, potřebují z půdy potrawy. Nať ale dokonale a 

 obšírně se vvywinuwši, přejme pohlcow ání kyseliny uhličnaté, a či- 

 nění kořena utuchne, takže slauží toliko k upewnění rostliny 

 ,w půdě. To ale sluší přidati, že zrůst tím bujnější jest, když 

 rostliny ze wzduchu a z půdy potřebné potrawy pohlcují. Zna- 

 menito, že prach uhelný zrowna činí tak jako prsť, maje wlast- 

 nost do sebe, že wzduch a kyselinu uhličnatau ztužuje. Rostliny 

 dle zkaušek Lukasowých w uhlí bujejí, poléwajíli se wodau dešťo - 

 wau; nedaří se ale dobře, plody neuzrají, béřeli se woda pře- 

 kapaná, která nemá dusíka. 



Kromé uhlíka potřebují rostliny také dusíka. Bonssingault 

 dokázal, že hnůj nemůže rostlinám potřebného dusíka poskytnauti, 

 a že nuceny jsau ze wzduchu jej pohlcowati. Pauhý ale nemůže 

 k žiwení slaužiti; potřeba, jemu se proměniti we čpawek (amo- 

 nion} , t. j. slaučiti se s wodíkem. Cpawek pořád se nachází 

 we wzduchu, a padá w dešti a sněhu na zemi, anobrž i we 

 wodě studničné se nalézá. Měkkost wody dešťowé pochodí uhla- 

 nem čpawkowým. Máli libra wody dešťowé toliko V4 gránu 

 čpawku, upadne ročně na jitro asi 80 liber čpawku, av nichž 

 65 liber dusíka. Kořání pohlcuje wodu čpawkem opatřenau. 

 Kde rostliny mnoho dusíka potřebující, n. p. obilí, mají se 

 chowati, náleží pomáhati hnojením t. přidáním takowých hmot, 

 ježto rozkládajíce se wypauštějí čpawek. Hnůj hnijící a moč 

 obsahují Avellké množstwí uhlana, kostana, šťowana a niočana 

 čpawkowého, kteréžto rozkládajíce se panštěji swůj čpawek. Moč 

 člowěčí a ssawců masožrawých má nejwíce dusíka, a protož jest 

 nejmocnějším hnojem. Moč býiožrawých má méně dusíka, mno- 

 hem ale wíce nežli jejich*lejno. Wápno pálené dotud prospívvá, 

 pokud z půdy uwolííuje čpawek we slaučeninách méně těkawých. 

 Sádra pálená ale činí tím, že její kyselina sirkowá lakotně přita- 

 huje čpawek wzduchowý, že se s ním slučuje w síran čpawkowý, 

 a že pak zbýwá uhlan wápničitý. Též i hlína wypálená pohl 



I 



