267 



bulbocastanuni"). Branibořík (Cyclanien") co do klíčeni také sem 

 náležející, jest tím znameiiit, že koiínek klovvý již jest napuchlý 

 a nepo.stiedecně vv bulwu se /Avětšuje. 



Druhé oddělení lostlln patrně dwauděložných obsahuje ta- 

 kovvé, jejichž dělohy při klíčeni zůstáwají pod zemí. Hrách a bob 

 prodlužují pro tu příčinu díl pníčku nad dělohami čnějící a ne- 

 ]iostředečně pupenčík nesaucí. Semena řeřišnice (^Tropaeolum} 

 \\ vhánějí kořínek na spůsob bradawičky homolowité , která na 

 konci se trhá a z prostředka těchto dříp jako pošvvy wyniká 

 prawy kořínek (_wýk. 1166, A, d). Semena ořešincowá (wyk. 

 1161, B.) neuyhání při klíčeni nižádný kořínek; prodlužuje se 

 toliko pníček , který později několik mrcasůw wydáwá; protož 

 na začátku toliko dělohy žiwi rostlinku. 



Rostliny saucewné hezděložné jsau zase rozdílné ; některé 

 mají patrný pupenčík a kořínek, jako jsau pryšce bezlisté 

 a sesauny; jiných ale n. p. kokotic, wšecky díly jsau jako 

 slity a tudy nepatrné, jiných, n. p. perep, alespoň kořínek roze- 

 znati možná. 



Jsau semena, kteráž mají patrný pupenčík, jiná ale ho ne- 

 mají ani památky; w posledních tedy musí klíčenim tepruvva se 

 udělati. U některých rostlin vvynikají pupenčíky ze krku koře- 

 nowého, n. p. u některých kvvětelůw, nebo ze pníčku pod dělo- 

 hama, n. p, u některých pryšcůw. Pupenčíky ty sloAvau roz- 

 /raušené, jež pak vzrostají u wětvve. 



Semena jednoděložných srownáwají se s dvvojděložnými 

 w tom, že obyčejně nejdříwe vvypauštějí kořínek, jenžto jest buď 

 nahý , jako nejmnožších dwauděložných , buď pošwau obklíčen, 

 jako u řeřišnice. Semena jednoděložná ale hlawně od dwojdělož- 

 ných liší se tím, že pupenčík před dalším wywíjením nepodnáší 

 se na prodlauženém nadděložném dílu pničku, nýbrž dříwe listy 

 pupenčíkowé již udělané se zdokonalují , načež lodyha začíná 

 růsti. Nicméně klíčeni semen jednoděložných jest rozdílno. Pa- 

 terý spůsoby jsau nejhlawnější. 



Nejjednodušší klíčeni mají semena, jejichž kel má konec dě- 

 lohowý konečný, prodlaužený, tenký a kořínek málo ztlustlý. 

 Takowé mají lilijowité a zovvnicowité , rdestovvé, wýk. 1150. 

 Uolení konec kořínku totiž se prodlužujíc wniká do země, co dě- 

 loha obyčejně skřivvená nebo swinutá wzhůru se prodlužujíc ze 

 země wyniká, při čemž obyčejně podnáší na konci hořením ztenče- 

 ném osemení, wýk. 117-4, A, B. Proměňuje se obyčejně w list 

 zelený, jehož zpodina obsahuje w dutině pupenčík , wýk. 1174, 

 C, kterýž pak dále žene w nať. Děloha tedy pak w list promě- 

 niwši se slauží za pošwu. S těmi co do klíčeni srownáwají se 

 šáchorow ité. 



Složenější jest klíčeni palem , ccwníkowitých , chřesťowi^ 



