286 



I 



tom ještě to znanienlto, že listj' dolení wadnau a hynau, co lo- 

 dyha nahoře iiabýwá nowych, což pochodí ťíni, že do hořejších 

 dílůw weliké innožstvvo mízy se hrne, aby kwěíy a pak plody 

 svvé dokonalosti do.šl> ; niohau se ale listj^ dolení na delší čas 

 zachowati, když kwěty se utrhují. 



Nejwětší díl našich stiomůw a křů panštěji vv podzimu 

 listy swé, jichž w jaře jsau nabyly. Welmi pořídku listy zwadlé 

 zůstáwají na stromech, jak to dub a habr dokazuje. Složené listy 

 buď padají celé, jako n. p. z jasanu, maďalu , buď dřívve lístky 

 a pak řapík, n. p. u trnowníka (IVobinia) ; u některých , n. p. 

 u některých kozincůw (pravvého, kretického, osinatého a j.} řapík 

 zůsfáwá a mění se w tni, který neroste dále. Některé zedera- 

 chowité ale w tom dělají znamenitau wýjimku , jelikož řapík 

 pozbuda lístkůw děleních zachowá hoření a pak u wětew se 

 mění dále rostaucí. 



Jsau stromy a kře, jejichž listy nepromění swau barwu, 

 nežli spadnau. Sem náleží akát obecný, jasan, a j., protože je- 

 jich zelenina listowá co do barwy se nezjinaěí. CSejmnožších 

 ale rostlin listy w tom ohledu se mění, protože zelenina jejich 

 se rozkládá. Příčina toho owšem osnuje se na umenšené činnosti 

 listů a ostatního ausfrojí, protože chladem jesenním pořád se 

 zwětšujícím, jakož i umalujícím se swětlem praudění mízy chabne 

 a klesá, kterauž ale proměnu obzwlástě trpí cewy , přijímající 

 mízu ze swazkůw cewovvých. Umenšenau řezkostí žiwota mo- 

 hau prvvky podlé swé příbuznosti chemičné na sebe působiti, 

 kteráž dřívve mocí žiwotní byla zpráwowána. Zelenost listůw 

 tedy pozbýwá nejdříwe skwělosti a žiwosti , zežlutawí nebo 

 zmodravví. Pak wyskytují se tečky nebo skwrny tmawěji modré, 

 a zponenáhla se rozšiřují a splýwají. Wůbec to barwení widcti 

 nejdříwe Ave sklípkatině mezi žilami a zebrami , ku kterým pak 

 se rozšiřuje, takže potom ony zeleně jsau obraubeny. Též ziiame- 

 nali , že ta proměna wychází z prostředku listu nebo od jeho 

 krajůw. 



Dále jest patrno , že líc dříwe barwy swé pozbýwá, a že 

 ta změna pak zponenáhla wniká k rubu. Listy některých stro- 

 můw, n. p. lip, topolůw, babyky, morušně a j. zežlutnauce pa- 

 dají ; jiné ale, jako klenowé, wodoklenowc, lískowé a j., nabýwají 

 ponačerwenalosti, co u jiných sytá čerwenost se naskytuje, jak 

 se má kalina obecná, tušalaj obecný, škumpa ocetná, ostružník a 

 j. Listy jiných, jako jest ptačízob, bez černý, dříwe zmodrají, 

 pak zíialowí, načež zčerwenají. Jestli líc a rub listu zelený, 

 oboje barwu řečeným spůsobem mění, pakli ale rub již půwodiiě 

 čerwený', toliko líc zjinačí swau zelenost a též zčerwená. 



Swětlo slunečné welmi působí na měnění se zelenosti času 

 jescnního. Nahoře jsme řekli, že změna ta wychází od líce, a že 



