1278. 



Saris d. 28 oct. 1768. 



Min K, Bror. 



Det är intet lättia eller otacksamhet, som hindrat mig att tacka för 

 de öfversända växterne. jag har drögt för att berätta, huru de skulle 

 må till hösten och att ha den ähran öfversända ett blad af några stånd 

 rabarbara, som jag nyligen fått. 



växterne ha varit rätt frodige och skutit stora skatt, cassevia^ har 

 stådt i trägården. Nu sätter jag ut flere stånd på ängen och i betes- 

 marken, det är ett skiönt gräs, som jag vill söka till att plantera här 

 öfver alt. det har icke tillförene funnits här i finland. Mitt cassevia har 

 ingen liknelse till frö, men väl många nya stånd. 



jag tackar tusende falt för det öfversända fröet, som jag både i 

 höst och vår vill plantera ut. vi ha haft så våt och kaller sommar, att 

 nästan inga frön velat mogna, icke ens de vanliga trägårdsfröen. Du 

 är vist en god Patriot, som vill dela med Dig så nyttiga frö. 



Var god min Bror och säg mig om denna rabarbara är den rätta 

 eller ei. jag har haft nog besvär att få den samma, den har varit nog 

 kinkug. jag sådde några frön i Gammaren d. 10 mars och satte dem 

 i trägården d. 19 mai och de gingo alle ut. Sedan satte jag i trägården 

 en 16 frö. 12 kommo op. 6 å 7 ha växt något stora, ett par ha 

 gådt ut och resten äro helt små och ha hela sommaren ingenting växt. 



Må väl, min egen Bror. jag har den ähran beständigt framhärda 

 min K. Brors 



Ödmiuke tienare 



A. Ehrensvärd. 

 Linn. Soc. 111: 399-400. 



^ Poa aquatica L. [Glyceria aquatica (L.) Wahlb.) 



»Är det största gräs, som nästan wäxer i Europa, åtminstone ibland de 

 gi-äsen, som äro mjuka, och tjäna til Boskapsfoder. Jag har allenast på et 

 ställe tilförene sedt et par stånd wid Husby i Småland, och önskade då intet 

 mer, än at wi i Swerige kunde få et så stort och frodigt gräs til allmän nytta. 

 Då jag reste förbi dessa floder wid Venern, såg jag et gräs wäxa i dem så- 

 ,som rör, eller säd i den bästa åker, hwilket alt war detta önskeliga gräs. Altså 

 kunna alla omtänksamme Hushollare härifrån få - tillräckeliga sädesfrön, och 

 dermed beså sina sänka kärr och magra bäckar eller floder, til så stor nytta, 

 at intet utländskt Höfrö häremot i någor måtto förliknas kan. Jag hoUer detta 

 enda så wärdigt, at det kan betala både Publicum och mig all den kostnad, 

 som anwändes på hela denna resan. Jag fann samma gräs sedermera pä åt- 

 skilliga ställen här i landet. Den kallades Kassevia» (Linn. Wästg. res. s. 44). 



