17 



derläta, at efter warande skäl och omständigheter deferera thes begäran i 

 thetta målet, sä snart Professor Clewbergs rum, hwilket han, til följe af fram- 

 ledna Fru Grefwinnans och ÖfwersteMarskalkinnans de la Gardies bref af d. 

 26 Maj 1744, ännu uppå 6 års tid, efter the i tabulis determinerade årens för- 

 lopp, innehafwer, blifwer ledigt.» Emellertid uppträdde d. v. Ryttmästaren 

 (slutligen generalmajoren och öfverståthällaren i Stockholm) Axel Wrede-Sparre 

 med anspråk at vara den rätte kuratorn för Wredeska stipendierna, hvilken 

 tvist gick ända til Kungl. Maj:t, som gaf Ekeblad rätt, hvarefter denne i ny 

 skrift (d. 28 April 1747) tillsade Consistorium att uppsätta förslag till Glew- 

 bergska stipendiets bortgifvande, hvarvid han ånyo rekommenderade Winge. 

 Sedan Consistorium låtit examinera de fyra sökandena, bland hvilka icke fanns 

 någon studerande Strömmeb, upprättade det den 27 Maj förslag, hvarvid Winge 

 fick tredje rummet och sedan af Ekeblad utnämndes till stipendiat. Innehaf- 

 vare af första förslagsrummet var P. Wargentix. 



- »Lindholmen är en präktig och kringfluten Sätesgård, som ligger ifrån 

 Stohla twert öfwer en liten wik af Venern. Här war et mycket wäl anlagdt 



Palais Den härliga byggnaden, de sköna gipsningarna, de gamla Impe- 



ratorum Romanorum Duster, som slodo i sine Nicher i förstugan, den behage- 

 liga situation, de artige trägårdar, och den förträffeliga Badstugan gjorde, at 

 man ej utan smärta kunde se en så härlighet, med sä stor kostnad och efter- 

 tänka anlagd, nu stå tom och utan inbyggare» (Wästgöta resan s. 49). Utför- 

 ligt beskrifves Badstugan, »hwars like til Badsluga man fåfängt lärer söka i 

 Swerige.» 



1285. 



Högwelborne Hr Grefwe och Gancellie Rådh. 



I går fick jag de medallier ifrån Deres Kongl. Högheter som 

 Hr Grefweh öfwerskickat/ 



Wärdet war rett ansehg[t]; stämpel och prägeln fördubblade 

 wärdet; den hand som gifwet gåfwan förhöjde det 100-falt. Detta 

 war den första Kongl. gåfwa jag någonsin fått; hon skall gömmas 

 i den låda, som aldrig skall röfvas utan med mitt lif; ty så giöra 

 dessa härskaper af kiärlek för Svear[?]. Lycklige de, som få 

 under så milda solar en gång drifwa sin åcker. Intet skall jag 

 tro mig någon gång kunna tiena så höga härskaper till bakas, 

 men Gud late mitt hierta känna på mig den dag jag förgääter att 

 ännu önska och råda alt godt till deras selhet; jag här tält och 

 skall tala oförkränkt, så länge jag tala kan, till min öfwerhets 

 justice. 



Linnés brefväxling VI. ' 2 



