47 



men jag var sjelf rådlös. At resa tilbaka till Sverige äfven så tomhändt, 

 som jag kom derifrån, vore odrägeligt och at stanna i Ryssland, som 

 varit mig olideligt från första stund, och än mer at der antaga en tjenst, 

 den jag ej vederbörligen kmide förestå, vore ock något äfventyrligt. 

 Äntelm fattade jag i half desperation courage och ingaf till Goll. med. 

 mina puncter, hvaribland den första och förnämsta var, at jag ej på 

 någon viss tid kunde ingå contract. Ifrån den tiden har jag åter varit 

 sjuk af en värk i mitt öra, som skoftals plågat mig, äfven i Upsala, 

 samt spasmer öfver hjessan med svindel och susande. 



Min Instruction har dock GoUeg. expedierat och skickat till mig. 

 Det återstår allenast Edens afläggande. Lönen blir 500 Rubel allenast, 

 jämte fritt qvarter, ved, ljus och en karl till uppassning. Kunde de nu 

 ge mig hälsan till, vore jag ändock tillfreds. Aldrig hade jag dock vå- 

 gat at resolvera mig dertill, om jag ej varit försäkrad om, att uti Wäl- 

 borne Herr Archiatern och Riddaren få vörda en sä Hög Gynnare, till 

 hvilken jag såsom oförfaren vid förefallande dubie kan få tillträde. Jag 

 utbeder mig i djupaste ödmjukhet denne gracen och försäkrar, att med 

 all upptänkelig vördnad erkänna den samma, så länge jag lefver. Jag 

 bör ock näst Gud tacka Eder, Min Nådige Herre, om någon lycka här- 

 medelst händt mig; ty nog vet jag, at jag aldrig kommit till Petersburg, 

 om ej min Nådige Herre recommenderat mig och befordrat min Resa. 

 Sådant ligger mig ständigt på hjertat; men beklageligen kan jag ej mer 

 än med blotta ord tillkännagifva min tacksamhet och odödeliga vördnad. 

 I Gollegii memorial till Hennes Maj:t anfördes til bevis af min skickelig- 

 het, at jag vore en Discipel af den Widlberömde Acrhiatern och Ridda- 

 ren von Linné ; men de besinnade ej, at af det slaget kan gifvas både 

 bättre och sämre. Jag ville ej eller underrätta dem, til hvilket partiet 

 jag bekände mig sjelf. Med Edert biträde. Nådige Herre, skal jag dock 

 söka till att conservera deras goda tanka om mig. 



Men förlåt mig. Min nådige Herre, at jag med min vidlöftighet 

 tröttar Eder. Ett nödgas jag dock ännu anföra. Hjelp mig. Min nådige 

 Herre, om möjeligt är, med någre frön, at jag dock har något at hålla 

 mig väl med. Som jag förr haft den äran att berätta, så är här ej det 

 ringaste annat än någre officinella örter, jämte Gaffe Träden och några 

 stycken Gerania. När jag med tiden får något, bör min Nåd. Herre 

 aldrig tvifla på min taeksamhel. Gollegium med. har redan låfvat at 

 ge befallning till apothekare och fältskärer i orterna, att samla allahanda 

 slags frön. 



Spirsea har jag redan praenumererat på. Härhos följa några frön, 

 förmodeligen af TroUius asiaticus. Örten af den de blifvit tagne lägger 

 jag bredvid. Jag kan ej se annat, än at det måtte vara den. 



