94 



Hofjunkaren war då borta, men betygade wid hemkomsten et stort 

 missnöje häröfwer, lät mig ock weta deraf, samt efter min begäran lof- 

 wade förwara skinnet och kroppen. 



Nu finnes det til Herr Archiaterns och Riddarens åskådande wid 

 första bud som åt Upsala går; fast jag wid min ankomst til Salbo skal 

 koka kjöttet af benen, dem jag ärnar sända. 



I hufwud och hela kroppen liknade denna gjöpa en katt, men war 

 något större, benen woro och tjockare än på en ordinair katt. Hade 

 alla åthäfwor som en katt, smög omkring benen på folket och strök 

 dem, under det hon morrade, som katt. 



Dess ögon woro aldeles katteögon, så at jag i början trodde, at det 

 war en Bergkatt. Hon kunde intet springa, utan gick tämmeligen lång- 

 samt eller ock gorde några hopp. Det besynnerligaste mig föreföll, war 

 at hon så wänligen omgicks med kattorna på Herregården, som de warit 

 upfödde ihop, och hon hade sit nöje af at leka med dem, äfwen så de 

 med henne, ja, hon lekte ock med en Engelsk Dogg, som han warit 

 hennes bror. 



Färgen är spräcklig, som Herr Archiatern och Riddaren får se. 

 Innan jag nu får omröra hwad jag mer sökt utforska om dessa djur, 

 kommer jag ihog och wågar berätta, hwad jag sjelf i min barndom om 

 dem både såg och hörde. 



jag hade en slägtinge, som i 2 sina ladugårdar beslöt at underholla 

 30 kattor, dock alla grå; och han samlade intil 20, tils han dödde, 

 fast han låt slagta några förut, emedan han ärnade dem alla till fo- 

 der wärk. 



En af dessa kattor war de andra olik til färgen och något större, 

 wid en hjulhälg, då några ifrån Philippstad woro ute hos honom, un- 

 drade de på denna katt, och då berättade han för dem, att dess far 

 warit en kattlo, men modren en af wåra inhemska kattor, och at han 

 fått den från Garlskoga (hwarifrån han icke långt bodde) såsom en 

 raritet. 



Han omtalte ock at denna kattas moder blifwit släpt til en fången 

 och bunden kattlo, då hon war löpsk (i brunstetiden), men at annars, 

 om någon katthona kom til honom, ref han henne til döds. 



Han sade äfwen, at sådan e kattor, som födas af sådan far och slik 

 mor, skulle wara de bästa at taga möss; hwilket han af egen ärfaren- 

 het bestyrkade, och flera med honom intygade. 



Men då war jag et barn, och behöfwer nu endast ångra, at jag 

 den tiden ej förstod göra mig om denna sak widare underrättad. Dock 

 hafwa i Bergslagen månge flere än han talat om kattloar och at de 



