406 



Jordbäfningarna continuera ännu i Lisabon, Frankrike ock annor- 

 städes. Hela werlden är orolig ock beswärlig, Gud styre all ting til 

 det bästa. 



Jntet land i Europa ser iag nu i mer roo, än Spanien. Här har 

 warit et wälsignat åhr, här är fred ock ro. Här är pengar nog. I dessa 

 dagar ankom Skeppet America lastat med 12 milloner pesos gordos, 

 eller Riksdalrar i guld ock silfwer. Det war en ansenlig lekpening til 

 et stop öhl; men oaktat alt detta, så må jag gärna gå hädan til dem, 

 som ropa på wapen. Här ligga likwäl i sereskilte hamnar 30 örlogz- 

 fartyg färdige, at hissa segel; men emot hwem? Är intet himlen så nå- 

 dig ock skapar Freden i winter, så lärer Europa nästa wåhr blifwa gan- 

 ska orolig, Asien, Africa ock America äro öfwer alt af krigzläger 

 itände. Man spår här, at de Jnsecter, som fallit ned, som moln wid 

 Elwas ock förstört grönskan, störtat kreaturen uti floden ock lämnat fol- 

 ket i all fara, skulle komma snart til Madrid. Det förra lärer wäl be- 

 rättats i den swänska Avisan. 



Mit nådiga Herrskap, Mine små följeslagare ock Magister Scheiden- 

 burg samt Hr. Horlega, Quaär, Minuart ock Bernardes bedja alla kierligen 

 ock wördsammast hälsa. Jag ock de unga följeslagarne bedja få ned- 

 lägga wår wördnad för nådiga Frun, Mademoisellerna ock H:rna. 



Bekante ock wenner, som fråga effter oss i Upsala, hälsas med 

 wår wördnad. Så snart himlem hielper oss til Bourdeaux, skolla wi 

 hafwa ähran, at upwakta. Jag är med all wördnad, ehwart ödet mig 

 kastar, 



Wälborne Hr. Riddarens ock Archiaterens 



ödmiukaste tienare 



D. Z. Hallman. 



P. S. Jag hoppas at mina bref til Gancellie Rådet Klingenstierna 

 ock Professoren Ihre äro riktigt framkomna. 



P. S. Den här ock hemma älskade Loefling höres intet af. Ei 

 heller höres et ord ifrån hela hans sällskap, sedan förråhret. Den re- 

 san, som detta resande Sällskapet förråRret företogo, är så lång, som 

 ifrån Spanien till Swärjet, alt igenom en ödemark, ther ingen förr gåt 

 fram, huru skulle man då ifrån dem kunna hafwa kundskap? Man får 

 eraedlertid hoppas det bästa. 



Linn. Soc. vol. VI: 219—20. 



