PUBLICACIONS DE L' INSTITUT DE CIÈNCIES 



Genre 8. - FICARIA Dill. 



(De ficus, per les seves arrels tuberoses comparades a figueíes). 



Flors grans (2-3 cm. diàm.), solitàries, d'un grog brillant; pedúncols assolcats; 

 3 sèpals verdosos, pètals 6-12 trasovats, amb escama nectarííera; aquenis petits, en 

 capítol globulós, pubescents, inflats y de bec curtíssim; herbes perennes, d'arrels 

 fasciculades, tuberoses; tronc de 1-3 dm., estès, ramificat, glabre; fulles ovato- 

 cordiíormes, lluentes, enteres superficialment sinuoso-dentades, amb llarg pecíol 

 enveinador. 



57. = F. ranunculoídes Roth. — Ranuncu= 

 lus Ficaria L. 



(del grec sxò^ç, de elboç, forma; per la semblansa 

 amb un renoncle.) 



Sinonímia. — Herba deies morenes; cast. celi- 

 donia menor, hierba de las almorranas ; fr. fi- 

 caire, éclairette; al. gemeine Feigwurz; angl. pi- 

 lewort or lesser celandine; figwort. 



Geograjía. — Camps y boscos humits: Montcada, 

 vores del Besòs; Vidreras; Cadaqués; Sant Hilari. = Plà 

 de Barcelona (Csta); Vich (Masf.); Olot (ex.); llocs fres- 

 cos y argilosos de la regió infra-pirinenca (Vay.). — 

 Maig-Jul. 



Subsp. FiC. QRANDIFLORA Rob. — RaNUNCULUS FICA- 



RiAEFORMis Schultz. — Planta més robusta, fulles més grans, groixudetes, suborbiculars; 

 flors de 5-5 cm. de diàm., sèpals d'un blanc groguenc, escariosos; aquenis erissats. 



Llocs frescos y ombrívols : Collsacabra (Isern !, ex Csta); paratges humits d'Olot (Vay.). 

 — Primv. 



S'usa la planta tota; es verí acre, quan es tendra. 



4a 



