FLORA DE CATALUNYA 



Gen re 30. - SARCOCAPNOS DC. 



(De oàp^, oapxóí;, carn; y.an\óc„ que com xdTtviov vol dir la fumaria. Decandolle li aplica 

 aquest nom per la crassitut de les fulles, que contrasta amb altres de genres afins). 



Flors blanques o groguenques amb l'àpex purpurí, bracties ovades, molt peti- 

 tes, molt més curtes que'ls pedicels, sèpals ovats, escariosos, molt petits; pètal 

 superior terminat amb un esperó dret, obtús, inflat al estrem, el de baix dilatat al 

 àpex y atenuat en ungla filíforme, silícula ovada, deprimida, disperma, a la fi sub- 

 dehiscent, amb 3 nervis a cada valva, llevors sense carúncula; planta vivas, tronc 

 de io-i5 cm., prim, cespitoso-intrincat, trencadís; fulles glauques, llargament pe- 

 ciolades, ternades o biternades, de segments consistents, ovats, subcordiformes. 



106. = S. enneaphylla DC. — Corydalis en= 

 neaphylla DC. 



(èvveàçvXXov, pera Plini, una herba de naturalesa 

 càustica que te 9 fulles, això es, les fulles, son en la 

 espècie, biternades.) 



Geogra/la. — Roques, murs y parets de llocs umbrí- 

 vols: Montserrat; ai Cairat, aprop de la Puda; serra de 

 Coll Cardús, sobre l'estació de Olesa; Castell de Gelida; 

 St. Martí Surroca, al Penades; costes de Garraf, aprop 

 de Vallcarca; St. Miquel del Fay. = Queralps, Núria, 

 Taiaxà, Bassegoda; Nostra Senyora del Mont (Vay.); 

 Cap de Norfeo (Trem.); S. Aniol de Gujas (Cod. i); la 

 Mola, de Tarragona (Puj. J.); Forat de tres ponts, sobre Sopeyra (Bub.). 



79 



