FLORA DE CATALUNYA 



Crucíferes. 



G. 34. - Sinapis. 



Sinapis arvensis. 



ii4.»S. arvensis L. — Brassica Sinapi- 

 strum Boiss. — B. Sinapis Visiani. 



{que's trova als camps.) 



Anual, piloso-erissada, tronc de 3-8 dm., dret, 

 ramificat, fulles inferiors lirades, les superiors 

 sentades, ovades o be oblongues, sinuato-dentades, 

 pedicels fructífers gruixuts, molt més curts que 

 les silicues erecto-obertes; sèpals tan llargs com 

 el pedicél o més curts, oberts, pètals d'un groc 

 fosc, silicues glabres o erissades, valves de 3 ner- 

 vis prominents o de 5, dos d'ells poc sortits; bec 

 cònic, més curt que la silicua, llevors pardes, fina- 

 ment alveolades. 

 P viLLOSA Mérat. — Silicues erecto-aplicades, erissades de pels reflexes. 



Geografia. — Comú a les hortes y camps : litoral y Vallés; Pla del Llobregat y de Vich 

 (Masf. !); a l'Empordà, Castelló (Vay.j; Castanesa (Compn. I). 



La P VILLOSA Mérat, a Ribas, per les vores de la carretera. — Juliol-Septembre. 



115. -S. Cheiranthus Koch. — Brassica 

 Cheiranthus ViU. 



{per una certa semblansa amb el violer groc) 



Perenne o bienal, troncs de 2-6 dm., ramificats, 

 + foliosos y erissats, fulles totes peciolades, pin- 

 nato-partides, les radicals en rosetó, amb els lò- 

 buls ovats y sinuato-festonats, flors grogues, 

 grans; sèpals un poc més llargs qu'el pedicel, drets, 

 connivents, erissats al àpex, que a la fi pren en un 

 color lívit; silicues glabres, obertes, ascendents o 

 penjants, bec cònic persistent, seminifer, 4-5 ve- 

 gades mes curí que la silicua; llevors negres, al- 

 veolades; planta polimorfa. 



Geografia. — Roques y llocs pedregosos de les montanyes: Montseny, a les roques de 

 Puigsacarbassa; Núria; la Molina. = Montserrat (Csta.); Monàs, Molló, Tragurà, la Toza 

 (Vay.); Pir. centrals (Comprí. 1); a la Vall d'Aràn, Arties, Canejan (Llenas !), Port de Be- 

 nasque (Zett.). — Juliol. 



N. B. — Encara que havem trovat a Tarrassa la Sinapis hispida Schonsb., la considerein accidental. 



La S. nigra L.= Brassica nigra Koch, es la que s'adapta més com a condiment; encare se barreja amb llevors 

 de la Alba y de la Arvensis y fins ab les de Brassícae y Haphani genera. Pera la preparació dels sinapismes ser- 

 veix la Nigra. Irrita la boca y les glàndules salivals del bestiar que la punteja; un cop ha bullit se pot ben men- 

 jar com qui menja cols. La mostassa blanca (herbe au beurre dels francesos) no es tant irritant, però té les me- 

 teixes proprietats, un xic atenuades, (i) 



(i) Delnom greco-llatí sinapi(s) ne ve l'alem.'Senf; it. senape; esp. (a)xenab(l)e (ant. ortografia) angl.se- 

 nepe = àr. cinàb (mostassa) = grec. senabre (Senfstrauch ap. Vogel Dicc.) cat.; sinapismecom a cataplasma 

 (v. sinapi:{o)\ en grec modern : \a(|Li)\|)àva ; portastrum ; al. wilder Senf; sénevé fr.. que també es el Raph. ra- 

 phanistrum; (angl. cadlock, callock); a les Balears ravenissa groga; lapsana (al. Ackersenf; sinapi(Diosc.) Athe- 

 nienses na/jy appellaverunt vÓtiu (Theophr.), saurion oaúptov (Plin.); alii thapsi appellant. La llevor de la 

 mostassa coma molt petita que es, serveix de nom de comparació: non decidit emanu ejus semen sinapi unum 

 (avarus est) y en fr. ne vault pas un grain de moutarde. 



9» 



