PUBLICACIONS DE L' INSTITUT DE CIÈNCIES 



Crucíferes. 



G. 38. - Diploiaxis. 



drets, pètals grocs, una vegada més llargs gue'ls sèpals, amples, bruscament con- 

 trets en ungla, estil linear, no contret a la base, silicua redressada sobre'l pedicel 

 y 1-2 vegades més llarga qu'ell. 



Geografia. — Muralles, a les vores de camins y llocs incults; bastant estesa per tot el 

 país(Csta.); Barcelona, pendents del Tibidabo (Sen.l); Castelló d'Empuries y altres parts 

 de l'Empordà (Vay.); Sant Pere Pescador (Llen.I). — Maig-Juliol. 



129. = D. viminea DC. 



(vimineus, en llatí, de vimen; fet de vimecs; pel 

 tronc prim, blincadis y quasi nu, subajil.) 



Planta anual, totalment glabra, tronc de 2-3 dm., 

 prim, quasi absolutament nu, fulles peciolades, 

 quasi totes en rosetó basilar, menys fondament 

 dividides qu'en la anterior; pedicels tan llargs 

 com el cal^e, pètals d'un groc fosc, unpoquet més 

 llargs que'ls sèpals, estrets, insensiblement ate- 

 nuats en ungla, estil obcònic, contret a la base, 

 siliqua redressada sobre'l pedicel, y 1-2 vegades 

 més llarga qu'ell. 



Geografia. — Vinyes, camps y terra de conreu, desde 

 el litoral de Barcelona, Tossa et alibi a Bagà y a la Pobla de Lillet, el Penades, Igualada, 

 la Segarra y Urgell; Figueras y altres llocs de l'Empordà, = Barcelona (Trem.); Olot, To- 

 relló (Csta.); al Penades, a l'Empordà (Tex.); Albères (Gaut.); la Sellera (Cod.). — Abril- 

 Setembre. 



N. B. — A nostre entendre aquesta es la planta diseminada y estesa per Catalunya, però amb el ben entès, 

 com ja va observar Costa (Anal.Soc.Esp.de Hist., vol. II, f. 35), de que «l'estirpe catalana s'aparta de la 

 d'altres regions per la magnitut major de les flors, sèpals no sempre del tot glabres, pètals un poc més am- 

 ples, etc,», tot lo qual dificulta distingiria de i'especie anterior. 



100 



