FLORA DE CATALUNYA 



Crucíferes. 



G. 52. - Nasturtium. 



ficat y + aspre; fulles pinnatipartides, de 6-8 parells de segments, oblongo-linears, 

 enters o inciso-dentats, les radicals en rosetó; les caulinars superiors linears, en- 

 teres, escasses; flors petites, grogues, en raím fornit; pètals poc més llargs que'l 

 cal^e; silicues atenuades de la base a l'àpex, cuhenes d'unQsaspereses blanquinoses, 

 bastant incurpes, d'uns 2 cm. de llargada; pedicels gruixuts, de 8-10 vegades més 

 curts que la silicua; llevors pardes, petites. 



Geografia. — Terres humides o inundades a l'hivern: Espunyola del Bergadà, Jul. 1907 

 legit Conr. Pujol 1; la Seilera, vores del Ter, Maig 191 1 legit Codina I ; entre Berga y Car- 

 dona, al lloc anomenat la Mare de Deu del Bosc, legit Bubani (Flor. Pyren. III, 149). 



171. = N. silvestre R. Br. 



{del llatí silvestris, que no's cultiva). 



Sinonímia. — Cast. oruga o mastuerzo silvestre. 



Perenne, tronc radicant, de 2-4 dm., prim, /le- 

 xuós, difús; íuWqs pinnatipartides o pinnatisectes, 

 de segments lanceolats o linears; flors d'un groc 

 viu, en raím fornit; pètals el doble llargs que'l 

 cal^e; silicues linears, cilíndriques, freqüentment 

 incurves, poc més llargues que'ls pedicels filifor- 

 mes, llevors pardes, rodones. 



Geografia. — Vores d'aigua : Núria. Coma d'Eyne, 

 Puigcerdà, Olot, al areny del Fluvià. == Seu d'Urgell, 

 Vich y Olot (Csta.); Ribas, Vilarnadal, Girona, Calonge 

 (Vay.). — Juliol-Agost. 



127 



