PUBLICACIONS DE L' INSTITUT DE CIÈNCIES 



Genre 88. - FUMANA Spach. 

 {D'origen no explicat encara satisfactòriament.) (i) 



Flors grogues, petites, solitàries oen raíms; epicalze íormat per dugués fulletes 

 més petites que '1 calze, tres sèpals; estams nombrosos, els exteriors estèrils, de 

 íilaments moniliformes, anteres subtetràgones , dídimes; estigma marcadament 

 trilobat, quasi triíit; càpsula ovoido-trígona, glabra, 3-locular, 3-val va; Uevors 

 amb rafe; plantes perennes, de fulles petites, linears, alternes, o les inferiors opo- 

 sades, amb estipules o sense. 



Fulles sense estipules, alternes; flors solitàries, sense bracties; càpsula 

 i2-sperma 2. 



Fulles amb estipules, alternes, o les inferiors oposades, flors en raims opo- 

 sitifolis, amb bracties; llevors 6-spermes 3. 



Pedicels prims, 2-3 vegades més llargs que les fulles florals, flor superior 

 generalment terminal, pètals trasovats, branques ascendents, 



293. F. Spachii. 



Pedicels gruixuts, quasi tan llargs com les fulles florals, flors totes laterals, 

 pètals cuneiformes, branques agegudes , . . 294. F. procumbens. 



Fulles inferiors oposades, estipules terminades per un pèl setiforme, pe- 

 dicels viscosos, pètals trasovats, llevors brunes . . 295. F. viscida. 



Fulles totes alternes, estipules mucronades, pedicels glabres, pètals cuneifor- 

 mes, llevors negres 296. F. laevipes. 



293. = F. Spachii Gr. et G. 



{dedicada a Spach, autor del Conspectus Cista- 

 cearum, monographia, i836.) 



Tronc de 1-2 dm., llenyós a la base, difús, amb 

 les branques ascendents, les tendres amb joè/s glan- 

 dulosos, lo meteix que les fulles superiors y pedi- 

 cels; fulles alternes, sense estipules, linears, sen- 

 tades, mucronades o bé obtuses, les del mitj més 

 llargues que les superiors y les inferiors; flors 

 unes 5, la superior ordinàriament terminal, sense 

 bracties; pedicels prims, 2-3 pegades més llargs 

 que les fulles florals; fulletes de l'epicalze oblon- 

 gues, sèpals ovats, pètals trasovats, més llargs 

 que'l calze; càpsula ovoido-trígona, molt oberta a 

 la dehiscencia; llevors 12, llises, unes trigones y altres comprimides. 



(i) Veyem ja usada aquesta paraula al sigle xiu (Ariosti, De oleo Montis Zibinii — Mont Zibbio — apud 

 Rolland, Flor. populaire). Fou empleada per Linneus com a específica {Cistus Fumana L.) y elevada a genèrica 

 per Spach al 1836 (Ann.Scienc. nat. ser. II, vol. VI). Coste afirma que prové per corrupció del llatí folia y nana; 

 per les seves fulks petites. Le Maout sospita si vindrà dc/umws o de fumaria. Lo més probable, però, és que 

 aqueix nom que aquí trovem en aposició, provingui de Fumane, població italiana dels Alpes orientals, no 

 lluny del riu Adige y aprop de S. Pietro (Verona), al peu del Mte. PasteUo, on probablement se trova aquesta 

 planta, segons comunicació de AchUle Forti, de Verona. 



aia 



