FLORA DE CATALUNYA 



Violacies. 



G. 89. -Viola. 



flors petites, d'un violat pdlit; pedúncols se/zse ^;acíies; sèpals lanceolats, aguts, 

 pestanyosos, breument apendiculats; pètals estriats; esperó curt, obtús, encorvat, 

 poc més llarg que'ls apèndices calicinals; estigma ganxut; càpsula ovoido-trigona, 

 obtusa, apiculada. 



Geografia. — Costes y roques calices de la regió litoral : Coll de Balaguer, cap a Tortosa 

 (Salv.!); muralles de Tortosa (Hb. Bolós! ex Costa). — Setembre-Novembre. 



306. = V. canina L. 



(en //a//caninus, de canis, el gos; segons Rolland, 

 perquè es inodora.) (i) 



Sinonimia. — Viola de ca o de gos; cast. violeta 

 perruna o brava; fr. violette des chiens; angl. 

 dog's violet; al. Hundsveilchen. 



Caulescent; troncs de 5-40 cm., herbacis, drets 



o ascendents, g^Me swr/en del rizoma; fulles ovades, 



oblongues o lanceolades, generalment obtuses, 



molt superficialment fistonades; estipules linears 



o be oblongo-lanceolades, 4^ fimbriato-pestanyo- 



ses, molt més curtes que'l peciol; flors d'un blau 



clar, groguenques a la base, sense olor, grans o 



mitjanes; pedúncols amb 2 bracties molt pròximes 



a la flor, drets; sèpals lanceolats, aguts; pètals laterals barbuts; esperó ample, obtús, 



freqüentment groguenc, més llarg que'ls apèndices calicinals; estigma ganxut, càp)- 



sula truncada, glabra. Planta molt polimorfa. 



Geografia. — Boscos y prats : boscos del Montsant. = Turons de S. Geroni, y pròxims 

 a Barcelona (Salv.!); cap a S. Medi (Compn.); Montserrat; Olot; Ribas; Queralps; Núria; 

 Sagaró; Vilallonga; Besora (Vay.); Cabrera (Trem.); Vich (Masf.); Camprodon (Tex.); al 

 camp de Tarragona (Wbb.), frontera d'Aragó (Losc.l); Costabona, Vall d'Eyne (Lap.); a la 

 Vall d'Aràn; Salardú, Vilamòs (Llen.!). — Abril-Agost. 



307. = V. biflora L. 



{com bifolius, etc. , s'es format pels botànics del 

 llatí bis, dugués vegades, y flos, florís, la flor; per 

 les dugués flors que generalment porten els pedún- 

 cols y en oposició a la V. uniflora L.). 



Rizoma cundidor, del qual surten troncs florí- 

 fers de 5-io cm., prims, drets o ascendents, per lo 

 comú biflors; fulles reniformes, petites, primes y 

 poc consistents, ampla y superficialment fistona- 

 des, breument pestanyoses; les inferiors llarga- 

 ment peciolades; estipules ovades, petites, enteres; 

 ÜOTS grogues, amb linies pardes, petites; pedúncols 

 més llargs que les fulles; sèpals lanceolats; pètals 



(I) Al parlar d'aquesta espècie, diu : «Violette de chien, on rappelle ainsi, parce qu'elle n'a pas d'odeur; cUe 

 n'est bonne que pour les chiens.» No sembla fundat aquest motiu, perquè la Rosa canina és precisament olorosa. 



221 



