PUBLICACIONS DE L' INSTITUT DE CIÈNCIES 



Gen re 93. - PARNASSIA L. 



(0 



(Del llatí Parnassus, montanya de Grècia; per la seva habitació a les montanyes.) 



Flors blanques, grans, solitàries, terminals; sèpals ovats, obtusos, oberts; pètals 

 caducs, 2-3 vegades més llargs que'l calze; assenyalats amb venes connivents; 

 5 apèndices nectarífers opositipètals, unguiculats y terminats per 9-1 3 pestanyes 

 glanduloses; 4 estigmes sentats, persistents; càpsula ovoide; rizoma curt y una 

 mica inflat, del qual surten troncs de i-3 dm., drets, simples, angulosos, uniflors, 

 que porten una sola fulla, cordiforme-amplexicaule, totes les demés també cordi- 

 formes, peciolades, en rosetó radical, glabres y de nervis convergents. 



326. » P. palustris L. 



[del llatí paluster palustris, del llac ; per la seva 

 estació, de llocs humits y pantanosos.) 



Sinonímia. — Fetjera blanca ; cast., grama hier- 

 ba del Parnaso, hepàtica blanca; fr., gazon du 

 Parnasse; angl., grass of Parnassus, marsch-par- 

 nassia; al,, Sumpfparnassenkraut (einblatt); ita- 

 lià, parnasia. 



Geografia. — Comú als prats humits y aigua molls 

 de la regió pirenenca : Ribas; Queralps; Núria, la Cerda- 

 nya. = Vidrà, Collsacabra; de Monàsa Andorra (Vay.), 

 no escassa a la riera de Marlés, del Bergadà (Puj. C). — 

 Jul.-Ag. 



(i) Aquest genre Parnasia s'ha portat avuy a les Saxifragacies Juss. 



234 



