PUBLICACIONS DE L' INSTITUT DE CIÈNCIES 



Gen re 103. - PETROCOPTIS A. Br. 



(Del grec jiétpa, la pedra o la roca, y xótitoj, tallar, això és, planta que s'enfonza o viu en 

 les roques, aludint a la seva estació.) 



Flors blanques, en cima bípara, pauciflora, bracties petites, acuminades, de vores 

 escarioses, calze 5-dentat, tubuloso-claviforme, amb 10 nervis poc marcats, 5 d'ells 

 comissurals; 5 pètals cuneiíormes, recorvats, enters o escotats, apendiculats, 

 d'ungla àptera, 5 estils glabres, càpsula ovoide, i-locular, septicida, de 5 dents, 

 opositisèpals, tecafor glabre, un poc més curt que la càpsula; Uevors reniformes, 

 negres, brillants, amb un pilot de pèls blancs al Uumbrígol : planta perenne, glau- 

 ca, glabra, cespitosa, troncs de 5-i5 cm., prims, fràgils, nombrosos, ascendents, 

 nascuts a l'axila de les fulles d'un rosetó central; fulles consistents, les dels rose- 

 tons trasovades, peciolades; les caulinars ovades, agudes, sentades. 



371. = P. pyrenaica A. Br. — j3 hispànica 

 Wk. — Lychnis pyrenaica Berg. 



{per la seva habitació.) 



Geografia. — Roques dels Pirineus : Pirin. Orient, 

 (Rouy), cap a Núria (Colm., Montserrat); Vall d'Eyne 

 (Compy.); Pirin. centrals; roques de la font de l'Esca- 

 lera, cap a Bielsa (Campo!); monestir de S. Juan de la 

 Pena (Wk.); Vall de Benasque (Bub.). — Maig-Agost. 



370 



