FLORA DE CATALUNYA 



Cariofilies. 



G. io8. - Dianthus. 



molt agudes y escarioses al marge, pètals laciniats, trasovats, d'ungla exserta, càp- 

 sula ovoido-cilíndrica; llevors orbiculars alades, llises. 



Geografia. — Llocs àrits, pedregoses o arenosos : S. Gervasi (Pau in litt.); aprop de Tor- 

 tosa, camí de les Roquetes, no escàs (Csta.); Catalunya occidental, per la part de Calaceite, 

 Beceite y Vallderobles (Losc). — Jul. 



388. = D. Seguierii Vill. 



(dedicat a Joan Franc. Seguier, A. de «Plantae 

 Veronenses», 1745.) 



T*erenne, cespitosa, troncs de 2-4 dm., ascen- 

 dents, angulosos, ramificats, fulles linears, planes, 

 acuminades,, 3-nerves, obertes, bastant consis- 

 tents, però no rígides, flors vermelloses, amb un 

 cèrcol purpuri, solitàries, geminades o agrupades 

 en petit número; calícul més llarg que la meitat 

 del tubu delcal^e, (i) bracties solament estriadesa 

 l'esquena, ovato-lanceolades, llargament acumi- 

 nades y amplament escarioses al marge; calze 

 llarg, estriat en tota sa llargària, atenuat a l'àpex; 

 dents lanceolades, molt agudes, mucronades, pètals 



dentats, contigus, orbiculars, barbuts y tacats a la garganta; càpsula cilíndrica, 



llevors grosses, tuberculoses. 



Geografia. — Boscos y pastures seques de les niontanyes : comú a Catalunya, desd 'el Va- 

 llés al Pirineu; no escàs a l'Empordà, com als voltants del castell de Figueres. = Boscos de 

 la regió mitja de Girona, Sagaró, Olot, Rocacorba (Vay.); sobre Setcases, Costabona, Tona, 

 Collsuspina, entre Moya y Vich; Espinelves, Marinyac (Bub). — Juny-Agost. 



389. = D. neglectus Lois. — D. alpinus L. 

 p neglectus Lap. 



{del llatí neglectus, de négWgo, fer poc cas d'una 

 cosa; per no haverhi parat prou l'atenció fins ales- 

 hores.) 



Perenne, densament cespitós, troncs de 3-3ocm., 

 glabres, simples y angulosos, fulles estretament li- 

 nears; agudes, quasi planes, escabriúscules al mar- 

 ge, 3-nerves, flors purpurines, bastant grans, soli- 

 tàries, y alguna vegada geminades, terminals; 

 bracties caliculars desiguals, les esternes alesna- 

 des, terminades en punta herbàcia, patulo-ascen- 

 dent, tan llarga com el cal^e més, les internes 

 ovades, amplament escarioses y en punta més 

 curta, cal!{e curt, cilíndt^ic, estriat per tota la seva llargària, de dents ovades, cus- 



(i) Els autors francesos diuen que l'aresta de la bractia calicular iguala al tubu del calze (Cosle I, 193). que 

 l'iguala freqüentment (Gr. et G. I, 232), o que apenes és més curta (Bouy III, 1O9); mentres que Wk. (Prod. III, 

 679) diu que iguala o supera la meitat del cal^e, y Amo (VI, 274) que iguala al tubu del calze o que es 2-3 veg. més 

 curta qu'ell. Kfectivament, en la planta catalana, les bracties caliculars són notòriament bastant més curtes 

 que'I calj^e Jructifer (par. Gautieri Senn.). 



285 



