FLORA DE CATALUNYA 



Família 17/-TILIACIES dc. 



(De tilia, únic genre de la família.) 



Flors hermafrodites, regulars, blanquinoses o groguenques, oloroses, en corim- 

 bus axilars, sostinguts per un pedúncol concrescent amb una bractia foliàcia 

 alada, groguenca y reticulada; calze y corola pentàmers, sèpals lliures, colorats y 

 caducs; estams indefinits, un poc concrescents a la base, poliadelfes; i estil amb 

 5 estigmes; fruit carcerul (espècie d'aqueni provinent, per abortament d'un ovari 

 5-carpelar) : arbres de gran talla, de fuiles alternes, dístiques, peciolades, inequilà- 

 teres, cordiformes, asserrades, acuminades, amb estipules caduques. 



Genre 126. - TIL•IA L. 

 (Nom llatí antic d'aquesta planta, en Plini; correspon ai grec çiXtjpa de Teophr.) 



Borrons pilosos, amb 3 escames aparents, fulles grans, peludes pel revers, 

 sobre tot seguint els nervis, amb piloiets de pèls blancs a les axiles dels 

 ànguls, fruit gros, ovoide, resistent 476. T. platyphyllos. 



Borrons glabres, amb 2 escames aparents, fulles glabres, axiles dels ànguls 

 amb pèls rossos 2. 



Fruit gros, elipsoide, de parets resistents, amb 5 costelles prominents, fulles 

 grans, verdes pel revers 477' T. vulgaris. 



Fruit petit, globulós, de parets fràgils, sense costelles, fulles petites, glau- 

 ques pel revers 478- '^• ulmifolia. 



476. - T. platyphyllos Scop. — T. grandi- 

 folia Ehrh. — T. pauciflora Hayne. 



(grec Tt\aví)(f\}\\o<i, de fulles amples; llatí grandis, 

 y folium, de fulles grans; pauciflorus, de paucus, 

 poc; de escasses Jlors.) 



Sinonímia. — Teli, tila; cast., tilo común de 

 Holanda ;/r., tilleul; it., tiglio; angl., lime-tree; 

 al., Linde; sueco, Lind (i). 



Fulles grans, molt inequilàíeres, verdes per les 

 dugués cares, la superior glabra, l'inferior blana- 

 ment peluda, amb pèls blanquinosos a les axiles; 

 borrons pilosos, cuberts de 3 bracties aparents; 

 flors grans, molt oloroses, corimbus 2-5 -flors, 

 estigmes drets; fruit gros, ovoide, pelut, de parets 

 gruixudes y resistents, amb 5 costelles prominents. 



(i) D'aquest nom deriva precisament el de linnaeus, llatinisat segons costum de la època, com Clusius, Lé- 

 cluse. 



Végis Figuier Vies des sav. UI. du XVIII* tle nom de Linné vient, à ce qu'on assurc, du mot suédois lin- 

 den, qui signiiïe tiUeul*. 



343 



