FLORA DE CATALUNYA 



Genre 145.- PÉGANUM L. 



(Del greco-llatí nt^Tovov, la ruda.) 



Flors blanques, solitàries, terminals, curtament peduncolades, calze 5-partit, 

 en lacinies linears, persistent, 5 pètals blancs, amb venes verdoses, plans, oblongs, 

 quasi una vegada més llargs que'l calze, estams generalment i5, de filaments di- 

 latats a la base, estil llarg, estigma triquetre, fruit càpsula trilocular, loculicida, po- 

 lisperma, Uevors rugoso-xagrinades, en forma de piràmides quadrangulars; planta 

 fètida, anual o perennant, herbàcia, tronc de 5-6 dm., dret, flexuós, ramoso-intrin- 

 cat, angulós.glabre; fulles pinnato-partides, en lacinies linears, mucronades, un 

 poc grasses, amb dugués dents a la base, simulant estipules setacies. 



561. = P. Hàrmala L. 



{llati hàrmala o hàrmula de Apuïejus, ruda sil- 

 vestre.) 



Sinonímia. — Harmalà, ruda borda; cast.; hàr- 

 mala y gamarza. 



Geografia. — Terrenos argiloso-guixencs àrids; Lley- 

 da, a la falda del Castell de Gardeny, Menàrguens, cap 

 a Balaguer. == Alfes, Balaguer, Sentiu, Gerp ei alibi; 

 S. Carles de la Ràpita, Amposta et alibi (Csta.), Seu de 

 Urgell (Bub.). — Maig-Juliol. 



Com ja observa Costa, manca a la regió oriental, puix 

 si bé Rouy diu que s'ha trobat a Cette, Toló y Mar- 

 sella, la té per importada. 



4o5 



