149 



hufwas med tröstande äller behiertande. Ty medel, som den kan 

 ursätta, tinnes wähl aldrig. 



Stackar Edra små barn, som knapt fått se äller lära känna 

 sin makalösa moder; stackars små, som måste wara moderlösa; 

 stackar Min K. Bror, som hwar dag skall se dem, som påminna 

 M. K. Br. [om] deras saknade ömma moder. 



Så går det här i wärlden; wij hade intet, när wij kommo 

 hit; alt det wij fått är ett lån af Gud; när han fodrar sitt till- 

 bakas, kostar det så mycket mer att lämna, som det är större 

 capital. 



Men lätt oss betänka hwad wårt lif är; wij lefwa alla, som 

 skulle wij aldrig hädan. Lät oss komma hog. at vita data est 

 cum exceptione mortis, et qiiocl ipsa vita niliil sit nisi via ad 

 inortem, så att ex ipso piincto, quo priiiiam lucem vidimus, iter 

 iiiortis ingressi sumus. Infantiam in se pueritia, pueritiam pu- 

 hertas, juventutem senectus convertit; så att i2)sa increnienta damna 

 sunt. jEtates nostrce incredibili velocitate volvuntur, et sic vita 

 infiniti temporis nullam partem occupat; minorem eerte portio- 

 }iem cetas nostra quam partem puncti hahet, si tempori compare- 

 tur omni. humana omnia hrevia et caduca sunt. qiiotidie morimiir 

 ipsi; quavis hora demitiir vitce pars et adultior cetas quod voca- 

 iar, pauci tantum sunt circuitus annorum-. Ach, all den folk- 

 hopen som krälla i Stockholm, huru länge skall den existera; san- 

 nerligen några få åhrs omlop giöra att de förswinna. Här är ej 

 frågan om det skall ske, utan när! nihil tam fallax est quam 

 rita humana, nihil tam caducum. humana omnia hrevia et ca- 

 duca sunt'^. 



Tänk äfter hwad wårt älendiga lif är. wij skola dageligen 

 wårda och laga den usla • kroppen, wij gå här och spärra som 

 kalkoner: wij oroa och plåga hwar andra; wij äro underkastade 

 så många I000:de beswär, farligheter, ledsamheter, sorger och 

 förtretligheter, att jag må säga med Seneca: certe nullus vitam 

 uccep/isset, nisi daretur insciis.'^ Lät oss se oss tillhakas på det 

 förflutna som förswunnit liksom en dröm; förgängeligt och lapperie 

 altsamans. lyckelig den som döden genomgått och absolverat; han 

 återstår för oss älendige. eo ibimus quo omnia veniunt. ad hane 

 legem nati sumus, omnia sternet abducetque cetas. quid stultius 

 dolere mortem, cui omnes nascimur. magnum itaqne sumamus 

 animum aduersus istam cladem, quce evitari nan potest. Petimus 

 omnes portum navigantes ; quis doleat se primum attigisse, nec 



