sist fick jag andra dödsslaget, då Cancellie collegium resol- 

 verat at ingen må låta ut något exemplar at tryckas utom lands; 

 denna förordning rörer allenast mig, ty jag wet ingen annor, som 

 där i tager dehl. 5 



jag ärhindrade mig straxt Baron Hollbergs profetie om wåre 

 swänske wettenskaper, som begynna med sådan ifwer at florera . . . 



Utanskrift: 



Assessoren 

 HögEdle och Höglärde 

 Hr Doctor Back 



Stockholm. 



Sigill IV, rödt lack. 



1 Bäck blef 1749 utnämnd till Kungl. Lifmedicus. Det vill synas, sum <>ni 

 ban — såsom den tiden ej var ovanligt — »accorderat» med platsens förre 

 innehafvare (Carl Anstrin), d. v. s. öfverenskominit med honom om en gan- 

 ska betydlig summa, för att han skulle taga afsked. Förslaget, att Bäck skulle 

 söka tillhandla sig Roséns plats såsom de kungligas arkiater, var säkerligen 

 icke allvarligt menadt. 



2 Gottfrid Dubois, se bref. 21 not. 2; respondens för disputationen De 

 Tania. 



3 Parus pendidinus L. 



* Johan Fredrik Grononkjs, se bref. 288 not. 5. Hvad som menas med 

 hans »afsättning», är ej fullt klart; han valdes nämligen i Leyden för åren 

 1729, 1730 och 1742 till medlem af de fyratios råd samt för 1725, 1727 och 

 1747 till »schepen» (ungefär motsvarande rådman), men att han ej omvaldes 

 följande år. kan näppeligen betraktas som en afsättning. Tio ar därefter 

 (1757) valdes han till borgmästare. 



6 Kungl. Cancellie-Collegiet utfärdade den b' September 1748 en kungörelse, 

 hvari det bland annat heter: »Altbenstund man kommit i erfarenhet, thet en 

 "och annan tagit sig före, at på främmande orter endels uplägga, endels om- 

 trycka sådana Manuscripter och Böcker, som förut blifwit här i landet antingen 

 utarbetade eller uplagde, och thesse sedan til försäljande hit införa, Boktrycke- 

 rierna i Riket til ej ringa förfång och afsaknad», så förbjudes »eho han wara 

 må, wid Ett tusende Daler Silfwermynts wite och alla exemplarens confisca- 

 tion», att härtill framdeles göra sig skyldig. Linné ansåg detta vara ute- 

 slutande riktadt mot sig och sin verksamhet, »emedan ingen annor gaf ut något 

 utomlands, och således blefvvo händren och lusten på honom bundne. HSraf 

 hade Linn^eus ärriat att förswära det han aldrig mer skulle utgifwa någon trac- 

 tat. om icke några dispntationer.» Denna sin plan öfvergaf han dock snart; 

 antagligen fann han ock, att den nya förordningen ej kunde vara afsedd att 

 drabba endast eller förnämligast honom, ty den var undertecknad af C. G. 

 Tessin, Cl. Ekeblad och andra hans förnämsta gynnare och beundrare. 



