101 



öfverträdda. Upprepade gånger gjordes, såsom särskildt Consistorii-protokoIIen 

 under 1600-talet visa, kraftiga försök att törmä professorerna att härutinnan 

 fullgöra sin skyldighet, men — som det vill synas — med kortvarig framgång. 

 Det hjälpte h varken, att rektor ålades tillse, att professorerna måtte »in puncto 

 wara tillstädes wid lectionen». eller att »cursorerne skulle ohservera om lection 

 försummas». Lika litet hjälpte den plikt, som redan då tidtals af försum- 

 lige erlades: påbud härom upprepades sedan gång efter annan, men — som 

 det vill synas — fortfarande med ringa påföljd. Sådana plikter blefvo nu äter 

 lagstadgade, men, af allt att döma, blefvo de näppeligen någonsin utkräfda. 

 Hvuil Linnk beträffar, voro alla dylika hotelser om straff fullständigt obehöfliga, 

 ty under hela sin professorstid meddelade han under offentliga förelåsningar, 

 collegia privata och privatissima. demonstrationer i trädgården och på museum 

 samt botaniska exkursioner (de berömda »herbationes Upsalienses») under- 

 -i-ning i en utsträckning, som är rent af häpnadsväckande. 



Ett annat påtad, som Lmni uppenbarligen ansåg vara ett nytt oeb onö- 

 digt påhitt, var afgifvande af månadtliga föreläsnings-dia rier. I själfva verket 

 funnos sådana påbjudna redan i förra hälften af HKXMalet. Om detta under 

 arens lopp helt och hållet bortglömts, skulle varit förklarligt, såvida ej på- 

 minnelser därom liera gånger blifvit gjorda, t. o. m. så sent som i kanslersbref 

 den -27 Oktober 17:20 och 16 Juli 1716; i de månadtliga diarierna skulle pro- 

 rerna uppgifva, »huru mycket man läsit och förklarat eller huru Långi 

 inan hwarie termin hindt». De af Linné regelbundet afgifna diarierna finnas i 

 Riksarkivet och lemna ej ovigtiga upplysningar om hans föreläsningsverksamhet 

 o. ii lians lärjungar. 



De ordinarie universitetsferierna voro enligt 1668 ars constitutioner trenne, 

 nimligen a) natales Christi (julferier) från Thonue dag till Trettondag jul 

 (fes tum Epiphankt), b) paschnles (påskferier) från palmsöndagen under 1 1- 

 dagar, och c) canicnlares (sommarferier) under 30 dagar. Någon ändring här- 

 utinnan skedde ej officielt, men professorer och studenter hjälptes åt att egen- 

 mäktigt förlänga dem, hvilket framgår däraf, att kanslern den 1 1 Februari 1738 

 i C.oiisistorium framhöll, att »ferierne ej mage förlängas, utan att lectionerne 

 derefter strax t skola anställas; och om ungdomen sig ei infinner, hölt Bam 

 Excellence wärdeligast. at et programma anslås, hwarutinnan förkunnas, det 

 lectionerne utan uppehåll skola forlsältws pa de anbefalte tider, men skulle 

 ungdomen ändå efter itereradt anslag ei inställa sig, utan lemna auditoria vania, 

 så äro likwäl Frofessores da ursächtade.» Härtill beslöt Gonsistorium : »Detta 

 skall så skie» — men detta skedde uppenbarligen icke. — Vid jämförelse mellan 

 detta gamla, lagstadgande och Kgl. resolutionen af den 29 Augusti 1749, som här 

 af Linxk relaterats (dock med utlemnande af 14 dagars ferier vid påsk 06fl 

 pingst), finner man, att i själfva verket ferierna blifvit ej oväsentligt förlängda; 

 däremot blefvo de själftagna ledigheterna förbjudna. 



Fåbudet om kontroll öfver åhörarnes ordentliga bevistande af föreläs- 

 ningarna var likaledes ett gammalt nytt; redan i L'arl XI:s bref den 19 Decem- 

 ber 1695 päbjudes. att hvarje nyår skulle insändas »förteckning på the Studen- 

 ter, MNB uti huart. Facultet mast signalera sig genom idkesam studering och et 

 dygdigt comportement.» Det nya, något modifierade stadgandet vållade Linnk 

 föga besvär. Hans åhörares antal var nämligen ej sällan så stort, att hela 



