■2STi 



hemma till des curen woro brukad) på något sätt skulle mishaga 

 min bön, så war så god och skicka mig genom natt och dag en ex- 

 presse, det kommer ej an på 2 å 3 ducater mer äller mindre, så 

 skall jag komma, fast med förlust af lifwet, innan mine linkläder 

 blifwa twättade och jag kunne wara färdig. Min K. Broder skall 

 swara mig inför Gud, om Hennes M:ts nåd på något sätt kallnar, 

 ty Hennes M:t har det ej förtient af mig, och jag har en gång 

 swurit at jag skall med all tro och lydna föllia min öfwerhet till 

 grafwen, och i den satsen skall jag dö obefläckad. 



Skulle och Hennes M:t, wår makalösa Drotning, wara nådig, 

 som H:s M:t altid warit, och låta mig förswara mitt lif, så länge 

 jag kan, så skall jag försäkra, att alt skall wara helt färdigt beskref- 

 wet och inlagt, innan deras Majesteter resa, ty det kan wähl på 

 14 dagar expedieras, och jag skall komma, så snart jag brukat 

 min cur. 



jag har emedlertid bestält om min wagn, som jag på hem- 

 resan senast kiörde sönder. 



Hugna mig med nådigt swar, äller och laga för alt i werlden 

 att Hennes M:t ej på något sätt blifwer stött och at jag får bud, 

 då jag skall komma lika snart, som älliest för mig woro mögligt. 



jag förblifwer beständigt 



Min Kiäre Broders 

 Upsala 1754 trogneste tienare 



d. junii. C. Linnaeus. 



Datum är ej utsatt, men bör säkerligen vara någon dag i slutet af Juni. 



Utanskrift: 



Archiatren 



Wälborne Hr Doctor Back 



Stockholm 

 Drotningholm. 



Sigill IV (sönderbrutet), rödt lack. 



1 Dessa samlingar voro sända af konsul Chr. Holm; se bref. 815. 



* Med sin »vanliga blodrening» eller »vanliga cur» afsåg Linné förtäran- 

 det af smultron i stora kvantiteter. Han började härmed 1750, då han insjuk- 

 nat i »gickt med oerhörd smärta», som lade honom »till sängs med föga hopp 

 om lifvet». Följande trenne år återkom samma sjukdom, och åfven då åstad- 

 koms tillfrisknande genom att under några veckors tid absolut ingen annan 

 föda förtärdes än smultron. Sedan fortsatte han med »smultronkuren» hvarje 

 sommar, åtminstone till 1772, då närmare redogjordes härför i disputationen 

 Fråga vesca, hvars respondent var Sv. A. Hedin. 



