\-2 



Herbář, jejž založil si nejprve pro pouhou potřebu školní 

 r. 1891, stal se záhy předmětem jeho starostlivé péče a píle, je- 

 dinou hračkou, pokud byl ještč chlapcem, oddechem při dalším 

 studiu, pýchou na universitě a posléze příčinou jeho skonu. Práce 

 a radost desíti let leží v 17 velikých svazcích, a kdokoliv otevře 

 některý z fascikulů uložených v » Klubu přírodovědeckém «, projde 

 nejen všemi kraji, kde Theodor Novák shýl>al se po rostlinách, 

 ale i celou drahou i(>ho duševního vývoje. Zpr\u, kdy neznaje ještě 

 techniky ^hi rat( l^l^(^ psal jména rostlin a nah zi-ť i)íímo na papír, 

 bedlivě zaznamenával vedle latinského terminu i název český a při 

 udávání nalezišť naivně spokojil se poznámkou »U cihelny*, »v háji«, 

 »na Hlubokém rybníce«, jakoby bylo každému samozřejmo, že 

 cihelnou rozumí se cihelna litomyšlská, že hájem se myslí ono 

 kroisovské naleziště sněžných kokoříků i bizarních aronů u Ne- 

 došína, a že Hluboký rybník jest právě ona mělká bažina koléba- 

 jící se růžovými kvítky rdcstů u Zavadilky nedaleko Litomyšle. 

 Známý florista, evangelický farář p. Bohumil Fleischer ve Sloup- 

 nici, uvedl jej do obvyklé techniky botanické a uspořádav jeho 

 tehdy nepatrný herbář, dal podklad sběratelství systematičtějšímu. 



Již tehdy ukládal si Theodor Novák důkladně prostudovati 

 některé obtížnější čeledi a rody, shromažďoval materiál k poznání 

 rodů Rubus, Ranunculus, l^uphorbia a Carex. Téměř něžnou po- 

 zorností zahrnoval vstavače, typické re])raescntanty podhorské kvě- 

 teny litomyšlské, znal každý luční úval hlí/c h siků IJorek u ves- 

 nice Benátek, kde bíle a šarlatově kropily trávu vstavače osmahlé 

 a pronikavě páchly vstavače štěničné, nečistí plebejci vedle štíhlých 

 a ubledlých Lister a Cephalanthcr. Za novým druhem spěchal bi- 

 jícím deštěm a vysoce zrosenou travou; na nové stanoviště schá- 

 zející v Celakovského » Analytické květeně české «, jeho věrné 

 družce a průvodkyni, pádil za divokých bouří a přívalů. Od 

 prvních dnů března, kdy hledal v houštinách zapadlého údolí La- 

 zaretského rozkvetlé snítky tmavě růžového lýkovce a pod ním 

 mezi kosmatými podkovovitými listy zakouřený kvítek kopytníka, 

 až hluboko do listopadu, kdy v úkrytu lesů Mendrických krčily se 

 vzácné plavuně a kapradiny do mlh, bloudil v každé volné chvíli 

 v přírodě s krajíčkem chleba v kapsičce a se zelenou torbou po 

 boku, jež činila jej v celé krajině typiclcým zjevem. 



Na dalekých botanických těch výpravách, pronikajících jednou 

 v odvážné vytrvalosti až k zemské hranici moravské a podruhé 

 až k Orlici, jest snad spíše jevištěm jeho překvapujícího vzrůstu 

 a mohutnění duševního než v gymnasialních učebnách, jež znaly 

 ho vždy jako nejprvnějšího z žáků. Jeho hluboký zrak obrácený 

 do vlastního nitra učil se na osamělých výletech hleděti k příčinám 

 a kořenům věcí, stopovati v dlouhých samomluvách bez slov, ale 

 nikoliv bez námitek a pochyb, souvislost přírody a hledati v pří- 

 sných a důsledných myšlénkách zákony příčinnosti přírodní i p.sy- 



