20 



promčnil se opř't psychologický analytik a spekulativní thcoretik 

 v oddaného a vroucího hocha, sklánějícího se s láskou nad každým 

 kvítkem a těkajícího dlouhé dny poli a lesy, šťastného, že existuje 

 skutečně jednota člověka a půdy, jednotlivce a přírody, o které 

 za dlouhých zimních nocí tolik přemýšlel. 



V červenci r. 1 S97 přišla zkouška maturitní, netrPělivč oče- 

 kávaná. Krásné vysvědčení maturitní dalo by hádati, ž^ zkušební 

 kommisse viděla v hochu tak dokonale připraveném studenta, 

 jemuž gymnasijní studium bylo vším. On však v listě psaném půl 

 roku před maturitou kommentoval rozmarně tento krok: »Pak 

 začne zase každodenní školní shon, který s krátkými pausami po- 

 trvá šest měsíců. Jest mi dosti se činiti, abych tuto sonátu plnou 

 disharmonií, jež již ted jest dosti obtížnou, řádně dohrál; bude, 

 myslím, stále postupovati jako stretto a crescendo, až dohrou, 

 maturitou v prestissimu a fortissimu se skončí. Ale pak doufám, 

 že budu moci vskutku sednouti ku klavíru a otevříti Lohengrina, 

 tam kde začíná hymnus: »0 fiind ich Jubclweisen!« 



