27 



laci a filosofické rozřešení moderního individualismu. Četba posup- 

 ného a zachmuřeného nihilisty pozměnila značné obraz, jejž o Stir- 

 ncrovi vtiskl Theodoru Novákovi snivý a měkký lyrik, a Theodor 

 Xovák byl úplně rozčarován Stirnerem. Nenašel v néin moderního 

 myslitele, pronikajícího celou bytost lidskou, nýi)rž výstředního 

 metafysika, který chce zničiti všemi dialektickými zbraněmi něco, 

 co za jeho doby byla velká konstrukce Hegelianů, a dnes není 

 než mrtvým stínem, byvši nahrazeno novou koncepcí člověka ve 

 ve filosofii SchopenhaiRro\ ě a moderních vědách přírodních. 



Diskusse ve filosofickém seinináři protessora Masaryka, kdež 

 práce dílem přednesena, ukázala mu pak jasně, že Stirner, kterého 

 Mackay tak osamocuje, jest jedním článkem řetězu levice hegeli- 

 anské. Zápal pro t. zv. theoretický anarchism pohasl, Mackay nebyl 

 než episodou; Theodor Novák nesdílel se již ani o to, co druhdy 

 na Stirnerovi nejvíc jej zajímalo, o »onu tragiku důsledného intel- 

 lektu, jenž dusí úvahami cit i vůli ničí aktivní život skutků*, 

 o které se mluví na konci práce. Studie »Dílo Maxe Stirnera,« jež 

 měla býti apotheosou a nadšeným krédem, stalo se chladnou hi- 

 .storicko-kritickou essayí. 1 Theodoru Novákovi mluvil ncšfa.stný 

 Stirner z duše, řekl-li o sobě: 



»Ich bab' mein' Šach' auf Nichts gestelll.« 



