;^2 



č. 4-6) přehledná staf »0 dusíkatých derivátech uhlohydrátů*, 

 jejíž vědecký materiál rovnéž spracován i dříve v chemické labora- 

 toři, upravena k témuž účelu; pro dissertaci z rosdinné fysioloj»ie - 

 oboru, jejž studiemi v Lipsku u professora Pfeffera příštího roku 

 hodlal dokonale poznati, — »0 stromatech pyrenomycet* shledáván 

 materiál. S jakou seriosností pomýšlel Theodor Xoyák na učitelskou 

 dráhu středoškolskou, o tom svědčí jeho dvě práce z methodiky 

 a didaktiky přírodních věd, podané v semináři paedagogickém, »Bo- 

 tanická methodika na gymnasiích* a » Vyučování přírodopisné na 

 gymnasiích,* kdež všecky navržené reformy důsledně vycházejí 

 z evolučního názoru na svět, jehož tradování sliboval si od dů- 

 sledně provedeného neohumanismu. 



Mnoho večerů následujících po úmorné práci v laboratořích 

 věnoval »Jednotě filosofické*, kdež byl horlivým jednatelem, a bo- 

 tanické sekci >Klubu přírodovědeckého*, již s přítelem Wilhelmem 

 řídil. V lednu a únoru r. 1901 pořádala sekce »Kurs krypto- 

 gamický«, všeobecně přístupný, v němž oba pořadatelé o přednášky 

 se rozdělili. Theodor Novák, zaujatý tehdy v přední řadě studiem 

 hub, stylisoval charakteristické provolání akcentující důležitost po- 

 znání nižších kryptogam pro pozorování biologická, hlavně pro 

 fysiologii buněčnou a nauku o parasitismu (»Vesmír« r. XXX. č. 82), 

 přednášel kromě všeobecného úvodu třikráte o myxomycetách, 

 eumycetách a phycomycetách. Literární jeho práce té doby jsou 

 rázu vesměs drobnějšího, tak referát o knize van ťHoffově v Roz- 

 hledech, Machově v České Mysli a obě informační stati o neo- 

 lamarckismu a neodarwinismu v Ottově Slovníku naučném. 



Tato krásná a jemná sloha učence a filosofa, snílka a mys- 

 litele, soulad analytické břitkosti a synthetické tvůrčí síly, po- 

 svěceny byly tklivým až kouzlem srdce dětského. Když hnědé 

 své oko, jež intensivním duševním životem stávalo se hlubším a 

 jemnějším, upřel s vděčnou oddaností ku své matce, již miloval 

 láskou absolutní, když čekal skromně na přání otcova, jež mu 

 byla mravním zákonem, když malélio bratříčka Jarouška houpával 

 na klíně a ukazoval mu obrázky ze zoologie Fricovy nebo Hert- 

 wigovy, ležela na snědé tváři jeho táž tichá a čistá něha, jíž před 

 dvacíti lety oblita byla tvářička » malého filosofa*. Jen žena zů- 

 stala mu vždy hádankou. »Už kolikráte chtěl jsem se vydati na 

 cestu a hledati novou pevninu, ženu, ale vždycky zůstala má lod 

 zakotvena v pevné půdě vědy,« píše v listě děkujícím za blaho- 

 přání k posledním zrozeninám. 



Rekovně antická láska plná obětavosti a přátelského poroz- 

 umění pojila jej k mladšímu bratru, s nímž chodívali jako bratrské 

 postavy na řecké medailli. Smím dnes, kdy medaille ta ukrutně 

 zlomena, dotknouti se nezapomenutelných posledních chvil, jež za- 

 žili jsme spolu .^ Bylo to v dubnu, ve světlých a zářivých lesích, plných 



